Svetlosne mošti, u obliku ljudskih lobanja.
Lobanja je isečena suprotno u odnosu na svoju simetriju.
Ova lobanja ne treba da postoji.
Za onostrane predmte veruje se da koriste tajne univerzuma.
Lobanje su kontejneri velikog znanja,
velike mudrosti, važnih informacija za opstanak ljudske vrste.
Da li su one deo isplanirane prevare?
Ove kristalne lobanje mogu imati neku vrstu
vrlo čudnih mistične moći.
Ili one otkrivaju vanzemaljski plan?
Kristalne lobanje su veoma moćno oružje.
Milioni ljudi širom sveta
veruju da su nas u prošlosti posetila vanzemljska biča.
Šta ako je to istina?
Jesu li drevni vanzemaljci stvarno pomogli u oblikovanju naše istorije?
A ako je tako, može li se dokaz naći kada ispitamo tajanstvenu moć
kristalnih lobanja?
Prevod i sinhronizacija: skolomir@yahoo.com
12. decembar, 2012.
Majami, Florida.
Samo nekoliko dana pre nego što je Majin kalendar predviđao kraj,
stotine je nađeno ovde u krugu Majamija, arheološko nalazište
koje je nekada bilo sveti centar za indijanska Tekvesta plemena.
Oni su se okupili da svedoče maternjem ritualu
koji uključuje drevni relikt, poznat kao kristalna lobanja.
Slični događaji centrirani oko ovih misterioznih kristalnih predmeta,
nastavljaju da prave velike gužve.
Ali zašto?
Šta je to u kristalnoj lobanji koja fascinira ljudsku vrstu
vekovima?
Deo predanja ili proročanstvo o kristalnim lobanjama
kaže da će u određenim periodima razdora ili predstojećim katastrofama,
ljudi biti u stanju da koriste moći lobanja
da bi sprečili tu kataklizmu.
Možda događaji, kao što viđamo širom sveta na određenim datumima,
jesu trenuci kada se lobanje mogu skupiti zajedno,
a njihova moć da se pojača.
Prema legendi,
lobanje su kontejneri velikog znanja, velike mudrosti, informacije.
Zajedničko za sve ove legende jeste da su ove kristalne lobanje
nešto posebno i, zapravo, oni veruju
da su veoma važne za čovečanstvo.
Iako je bukvalno na stotine
kristalnih lobanja pronađeno širom sveta,
prema legendi samo je 13 za koje se veruje da poseduju
nevoravatnu, mističnu moć.
Kristalne lobanje su postale toliko poznate
da je polje preplavljeno desetinama savremenih lobanja.
I u više navrata, ljudi koji su posedovali ove lobanje,
pretvarali su se da je njihova lobanja drevna.
Ovo je, naravno, veoma teško, jer u isto vreme
imamo skeptike, naučnike, koji kažu da su sve lažne.
Zbog toga, sada smo suočeni
sa mešavinom kristalnih lobanja i vrlo teškom situacijom.
Prema entuzijastima za kristalne lobanje,
čak je 12 od 13 autentičnih lobanja, otkriveno
u privatnim kolekcijama.
Ali odakle ove takozvane autentične lobanje dolaze?
I kako su ih oni otkrili?
U kasnom 19. veku, muzeji u Londonu i Parizu
prikazali su ove lobanje kao originalne verske relikvije Srednje Amerike.
Ali danas, vodeći naučnici tvrde da su sve moderne kreacije.
Oni takođe insistiraju na tome da je svaka analiza lobanje nepotpuna,
tipa da kvarcni kristal ne može nastati od ugljenika.
Kvarc nema ugljenik.
Kvarc zapravo nema radioaktivne elemente u sebi.
To je prilično čist silicijum.
Sam kvarc nema pečat za određivanje starosti.
Čak i u periodu od 1.000 ili 10.000 godina, skoro je nemoguče
da se odredi datum.
Autentičnost je nešto teško odrediti
kada se za analizu koriste savremene naučne tehnike.
U nekim slučajevima, postoje sugestije da su korišćeni savremeni alati.
Drugi su predložili
da su oni koristili veoma sofisticirani alat u drevnim vremenima.
Neki ljudi veruju da zato postoje oznake alata na zubima
nekih kristalnih lobanja.
One su zato relativno moderni falsifikati.
Međutim, postoje i drugi
koji ističu da su drevne Maje imale točak za rezbarenje.
Ali zaklučak, da zbog oznake alata znači da je 19. vek lažan,
jednostavno je nenaučno zaklkjučivanje.
Kao i entuzijasti kristalnih lobanja, mnogi teoretičari o drevnim astonautima
veruju da 12 ima antički kvarc, da, u stvari, imaju drevno poreklo.
I veruju
da mogu posedovati veliku, možda čak i onostranu moć,
onu koja tek treba da bude u potpunosti otkrivena.
Definitvno postoji nešto što je drevno kod ovih lobanja,
i nisu moderne rezbarije.
Bilo je predloga da ove lobanje potiču od neljudskog izvora.
Dokaz za to je oskudan, ali mitologija i legende
sugerišu da se o njima znalo u praistoriji
i da su poštovane.
Nekoliko indijanskih plemena imaju slične priče
o drevnim kristalnim lobanjama za koje kažu
da su ostavili najraniji preci još u davna vremena.
Neki veruju da su drevne predmete za sobom ostavili vamzemaljci,
ili da su preostali ostaci izgubljenih civilizacija.
Prema legendi, tajna lobanja biće otkrivena
kada se 13 originalnih lobanja spoje zajedno
da formiraju globalnu mrežu.
U stvari, postoje mnogi koji veruju da će takozvano
"okupljanje lobanja" da probudi sveto znanje bogova,
znanje skriveno od čovečanstva hiljadama godina.
Prema nekim indijanskim mitovima,
postoji 12 naseljenih planeta, i svaki od tih lobanja
sadrži informacije jedne od tih planeta,
uključujući Zemlju.
Razlog zašto postoji 13. lobanja, jeste zato što 13. lobanja
sadrži znanje svih tih planeta.
Drugim rečima, ona je rezerva.
Zaista je moguće da su neke od kristalnih lobanja
mnogo, mnogo hiljada godina stare.
Ljudi su predložili da neke kristalne lobanje
nisu sa ove planete i da su ovde donete
iz drugih solarnih sistema.
Naravno, ako je to slučaj, one su ovde donete
od vanzemaljaca.
Kristalne lobanje vanzemaljskog porekla?
Da li je takva duboka teorija uopšte moguća?
Možda se odgovor može naći ispitujući jednu od najstarijih
i najzagonetnijih kristalnih lobanja, koja je ikada pronađena.
Lubantun, Beliz, Centralna Amerika.
Ovde, u džunglama poluostrva Jukatan,
leže ruševine drevnog prekolumbijskog grada,
koji je cvetao u osmom veku.
1924. istraživač Frederik Albert Mitchell-Hedges
i njegova ćerka Ana, otkrili su lobanju ljudske veličine,
napravljenu od čistog kvarcnog kristala.
Vilica joj se odvaja, čineći je jedninstvenom
i anatomski najpreciznijom kristalnom lobanjom.
Prema Majama, Mitchell-Hedges je rekao da je njegova lobanja
stara preko 3.600 godina.
To je fascinantno, zato što taj svet prethodi Majinoj civilizaciji.
Kada je Mitchell-Hedges preminuo u 1957,
lobanju je poklonio svojoj ćerci Ani.
Ona je čuvala lobanju više od deceniju, pre nego što je dozvolila da se ispita.
Ispitao ju je momak po imenu Frenk Dorland,
a ono što je on pronašao jeste da ga je lobanja potpuno zbunila.
Sišao bi dole noću da bi otkrio da je soba potpuno sjajna,
kristalna lobanja je bukvalno osvetljavala tamnu sobu
kao da je svetlo.
Razne čudne pojave dešavale bi se oko lobanje,
ljudi bi čuli čudne zvuke
i osetili iznenadni miris cveća, stvari slične ovima dešavale se u sobi.
Bez objašnjenja, ali sve to poticalo je od lobanje.
Razne neobične stvari dešavale su se oko lobanje,
i Dorland sam nije mogao da shvati kako je lobanja bila napravljena.
Kada je u pitanju Mitchell-Hedges kristalna lobanja,
analizirana je u više slučajeva.
Frenk Dorland 1960-ih, kao fizičko lice, Hevlett Packard je to detaljnije uradio,
a britanski muzej uradio je veoma kratku analizu 1980. godine.
Dakle, ova lobanja je podvrgnuta velikom broju detaljnih naučnih analiza.
Ono što je u svim slučajevima otkriveno,
bilo je da je skoro nemoguće za čoveka da je napravi.
Jedan od naučnika koji je ispitao lobanju, rekao je:
"Ovo lobanja ne treba ni da postoji."
To je ono što je dovelo do ideje
da možda ove kristalne lobanje nisu uopšte napravljene od ljudi.
A mnogo ljudi i danas veruje da je to slučaj.
Cela mitologija o Majama,
zasnovana je na vanzemaljskim susretima, u prošlosti.
Mitchell-Hedges je, prema meštanima, rekao da su Majini preci dali lobanju njima.
Moje pitanje je, ko su bili ovi preci, i da li je njihovo poreklo vanzemaljsko?
I odgovor je, naravno "da".
Može li Mitchell-Hedgesova lobanja zaista biti drevna vanzemaljska relikvija,
kao što teoretičari o drevnim astronautima pretpostavljaju?
A ako je tako, može li ova lobanja, kao i druge širom sveta nalik njoj,
zaista da poseduje natprirodne moći?
Možda se još dokaza može naći uvidom u istoriju druge kristalne lobanje,
one koja je povezana sa drevnim iskonskim plemenom
na drugoj strani polulopte.
Malenazijsa ostrva kod obale Papue Nove Gvineje.
Osmi vek nove ere.
Prema legendi, vođe iskonskih plemena plove na istok prema Havajskim ostrvima.
Oni nose sa sobom visoko poštovanu nasleđenu kristalnu lobanju.
Danas, ova lobanja, poznata je kao "sinergija"
i pod starateljstvom je Sherri Vhitfield.
Dobila ju je na poklon od evropskog biznismena.
Kada sam prvi put dobila lobanju, malo sam znala o njenoj istoriji.
Znala sam da je došla preko Pacifika u Rid kanuu.
Bila je na Havajima, na Uskršnjim ostrvima, sa ljudima sa neba.
1600. god, lobanja je predata mladoj monahinji u Peruu.
1720. na samrti, ona je predala lobanju
biološkoj porodici i rekla: "čuvajte lobanju dok prava osoba ne stigne."
Dala im je istoriju, i oni su nestali u džungli.
U 2005, Vhitfielda je kontaktirao predstavnik iskonskog plemena,
koji je video fotografiju sinergije u novinama.
Rekao je da je odneo fotografije i malu lobanju šamanu i poglavici,
i sve je stopirano.
Oni su proglasili slavlje od 24 sata i pričali su priče o lobanjama.
Bilo je stvarno super, jer, oni ne pričaju mnogo o lobanjama
u svakodnevnom životu.
To je deo njihove svete tajne i njihovog učenja.
Sada, oni kažu da nisu napravili lobanju,
da im je predata u nasleđe, dakle, to je to objekt predaka.
Njihova legenda je da je njihovo pleme nastalo od belog i crnog čoveka,
od blizanaca.
Njihova cela religija vrti se oko blizanaca.
A imaju i blizanca ove lobanje.
Prema njihovim legendama, postojale su dve ovakve lobanje,
napravljene identično.
Postoji moćan duh u kristalnim lobanjama.
Melanezija je naseljena različitim vrstama duhova, predaka duhova,
što znači duhova dalekih predaka, a to ima veze
sa nastankom priče određene grupe ili nedavno preminulih predaka.
Duhovna energija u malenezijskom društvu jednostavno nije za ljude.
Ona može biti na mestima, u objektima, u biljkama i životinjama.
Pojam "duhovna energija", koja postoji u neživim predmetima,
široko je rasprostranjena širom južnog Pacifika.
Antropolozi koji su proučavali melanezijska društva u 19.
i početkom 20. veka, ovu natpirodnu silu nazivaju "mana".
Ideja mane je da postoji božanska
magična energija koja je i izvor života i vrsta
duhovnog prisustva u stvarima, na mestima, u narodu.
Postoji poštovanje za specifične objekte zato što izgleda
da oni imaju jaku magičnu moć.
Neki veruju da ta moć dolazi od izvora predaka
i da je ta moć veća, što su preci stariji.
Ove stvari su neverovatno važne ljudima
u svim aspektima života kao što su
ratovanje, lov, baštovanstvo, ribolov,
sve ono što normalna ljudska bića ne mogu da kontrolišu.
A ovi objekti, sa ovim duhom energije predaka,
ako ih kontrolišete ispravno i pristupite im ispravno i razgovarati sa njima
i dobijete njihovu dozvolu i njihovu pomoć i oni pomognu,
oni mogu da ubiju vašeg neprijatelja, pre bitke.
Da li je zaista moguće za objekte kao što su kristalne lobanje,
da budu opsednute onostranim duhovima,
kao što ostrvljani južnog Pacifika veruju?
A ako je tako, odakle ti duhovi dolaze?
U južnom Pacifiku, drevni mitovi
govore o ljudima koji silaze s neba.
Jedna od mitoloških priča jeste o dva brata
koja silaze s neba, priča o Barkulkulu i Marelulu.
A vreme kada su oni živeli, smatra se za zlatno doba.
Kada se to doba završilo, pogodite, njih dvojica su otišli natrag na nebo,
da se vrate odakle su došli, zvezdama.
Suština poruke o kristalnim lobanjama
jeste da su naši preci vrlo specifični, da su oni božanski, da su drevni.
Neki od njih su definitivno poznate po tome što se koriste za proricanje,
pri čemu neko uspostavlja kontakt sa inteligencijom
koja je ili u opsegu ili je stanovnik ove kristalne lobanje.
Mogu li kristalne lobanje zaista da stvore vezu
ka ljudskim vanzemaljskim precima,
kao što mnogi teoretičari o drevnim astronautima veruju?
A ako je tako, postoji li nešto jedinstveno
u osobinama ovih providnih objekata koji bi mogli
da sadrže natprirodne moći?
Anglesei, Britanska ostrva.
60. godina nove ere.
Rimski vojnici osvajaju poslednje uporište Druida,
klase mistika i sveštenika,
čiji se koreni protežu od evropske civilizacije.
Sve što znamo o Druidima,
znamo od njihovih neprijatelja, Rimljana, koji su imali mnogo problema da ih istrebe,
jer su ih sa pravom videli kao društvene organizatore,
kao važne lidere oko kojih su ujedinjena kelstka plemena.
Mnoge moći se pripisuju Druidima,
na primer, da su Druidi upoznati sa mističnim znanjem.
Druidi su imali filozofiju reinkarnacije.
Druidi su koristili kristal da proriču sudbinu,
da pročitaju budućnost, da izvode rituale koji dovode do ekstaze.
Gorštaci iz škotske nazivaju ih "kamenje moći."
Postoji nešto u kristalnoj jasnoći,
čudno iskustvo od njegovog posmatranja, stvari koje se zamišljaju.
Kristalna kugla je nastala od ovoga i više je koriste vidovnjaci
da pomognu osobi da padne u neku vrstu transa
u kome mogu da zamisle, ili čuju, ili dožive, ili vide nešto,
što se smatra važnom informacijom.
Za takvu informaciju se smatra da dolazi od bogova ili duhova.
Gledanje u kristalnu kuglu bio je još jedan od načina u srednjem veku
kako da se dođe u kontakt sa svetom božanskog,
da se stupi u kontakt sa natprirodnom inteligencijom.
Da li je moguće da su drevne kulture
pristupale drugim dimenzijama preko kristalnih objekata,
kao što neki toretičari o drevnim astronautima predlažu?
A ako je tako,
može li da postoji naučni razlog zašto su objekti za gatanje,
poput ovih kristalnih lobanja, napravljeni od jedinstvenog materijala?
Kristal ima jedinstvenu rešetkastu strukturu,
a neki ljudi veruju da ima van dimenzionalni kvalitet.
Može da šalje i prima poruke iz drugih dimenzija
a to je, u stvari, sama van dimenzionalna supstanca.
Sposobnost kristala da komunicira sa drugim dimenzijama
može da objasni zašto ljudi kroz istoriju koriste kristalne kugle
da predvide budućnost ili čak pogledaju u prošlost.
I to je zanimljivo, jer kada pomislite na legendu
da su kristalne lobanje kontejneri velikog znanja,
onda možda postoji ogromna količina informacija,
za šta Indijanci kažu, unutar kristalne lobanje.
Drevni ljudi bili su veoma svesni koliko su kristali važni
i kako su oni, u izvesnom smislu, visokotehnološki objekti.
Ali kako bi oni to znali?
Oni su morali da imaju ove visokotehnološke objekte u prošlosti,
koje su koristili drevni narodi ili, da su nam ih doneli vanzemaljci.
Mogu li osobine kristala da omoguće
među dimenzionalnu komunikaciju i pomoć,
kao što neki istraživači sugerišu?
I može li ova izvanredna snaga da se koristiti za druge,
možda više zlokobne svrhe?
Možda se odgovori mogu naći proverom priče
o drugoj kvarcnoj kristalnoj lobanji, koja je bila u posedu
jednog od najbrutalnijih lidera u ljudskoj istoriji.
Lasa, Tibet.
Mart 1959.
Pošto su Kinezi počeli da napadaju glavni grad,
dalaj lama i mala grupa visokih lama beže u nepristupačne Himalaje,
rizikujući zatvaranje, mučenje, pa čak i smrt
da bi izvršili 14-dnevnu seobu ka Nepalu.
Prema izveštajima, u njihovom posedu je bila kristalna lobanja od 22 kg
po imenu Amar.
Čuo sam mnogo priča o visokom lami
koji je pobegao iz Kine, i uzeo veliku kristalnu lobanju.
Drugi tibetanski monasi koji su rizikovali svoje živote,
krijući kristalne lobanje otkako su Kinezi došli.
Dakle, to mi govori da je tamo nešto više nego samo
fizička zaljubljenost u ove objekte,
da postoji neka duhovna komponenta.
Imamo tibetanskog sveštenika
koji odnosi od 22 kilograma kristalnu lobanju van Tibeta,
sa ciljem da je spreči da padne u pogrešne ruke.
Izgradnja ljudske lobanje od kristala može da posluži kao vrsta antene
za svest nekome ko je vičan meditator,
da usredsredi misli za potrebe lečenja,
ili potencijalno, u destruktivne svrhe.
Ako su priče istinite, zašto staraoci lobanje
prelaze tako velika rastojanja da štite objekt od 22 kilograma?
Može li zaista da postoji opasna komponenta lobanje Amar
i drugih kristalnih lobanja,
naročito, ako bi jedna pala u pogrešne ruke?
Bavarska, Nemačka.
Mart 2011.
Kristalnu lobanju od 20 kg u nekadašnjoj kući, otkrio je
visoki nacistički SS oficir.
Neki istraživači veruju da je lobanja nekada pripadala
Heinriku Himleru, zlokobnom dželatu Adolfa Hitlera i čoveku
koji je nadgledao istrebljenje miliona ljudi u Drguom svetskom ratu.
Mislim da je, verovatno, Hajnrih Himler
nabavio kristalnu lobanju.
Nacisti su stvarno bili opsednuti sticanjem drevnog znanja,
a deo tog drevnog znanja bio je o kristalnoj lobanji.
Da bi dobili Drugi svetski rat, nacisti su u velikoj meri
povezani sa čudnim oružjem,
koje je trebalo da promeni tok rata i postavi ih kao pobednike.
Nacisti, posebno Hitler, voleli su okultno.
Nema sumnje da je Adolf Hitler, kako je varvarski i lud bio,
bio u okultnom i očajnički želeo da poseduje sve ove stvari,
jer verovao je da će one nacistima dati neverovatnu moć.
U osnovi, oni su bili u potrazi za što više
ovakvih relikvija i predmeta, a ako ih nađu, pokušali bi
da provere da li ovi drevni verski relikti sadrže fantastične moći
koje se mogu koristiti protiv saveznika
tokom Drugog svetskog rata.
Nacisti su bili opsednuti lobanjama i pričama o njima,
a posebno znanjem predaka.
Sa njihovim interesovanjem za drevne okultne legende i predanja,
moguće je da su nacisti znali za ogromne moći kristalnih lobanja.
Da li je moguće, kao što mnogi teoretičari o astronautima veruju,
da je Hitlerov pristalica, Hajnrih Himler,
protiv onih koji su se protivili Trećem Rajhu?
Legenda kaže da čovečanstvo mora da bude dovoljno pripremljeno
za znanje koje kristalne lobanje sadrže,
jer, očigledno, ovo je znanje koje može da bude
zloupotrebljeno ili da se koristi za dobro.
U slučaju Hajnrih Himlera,
vidimo čoveka koji će svoju moć da iskoristi nad svima.
Pitanje je da li je on koristio lobanju nastojeći da
natera ljude da urade određene stvari.
Za kristalnu lobanju se kaže da je nekako u stanju da transformiše
nameru ljudskog bića.
I ovo je veoma moćno oružje.
Nešto što može da se koristi protiv drugih ljudskih bića.
Da li su drevne kristalne lobanje, poput ono koju je posedovao
Hajnrih Himler, zaista pojačavale energije,
kako pozitivnu tako i negativnu?
A ako je tako, može li posedovanje lobanje
stvarno da vlasniku da potencijalno destruktivne moći?
Možda se odgovor može naći ispitivanjem mogućeg razloga
zašto su ovi misteriozni kristalni relikti,
na prvom mestu, u obliku ljudskih lobanja.
Može biti da pravljenje kristala baš u obliku ljudske lobanje
omogućava neku vrstu energetskog kvaliteta.
Za kristalan oblik ljudske lobanje
verovalo se da predstavlja eminenciju duše nakon smrti.
Čak je moguće da kristalna lobanja,
kada se fokusira na ovu oblast ljudske energije,
može da se koristi kao pokretač za vantelesno iskustvo,
da odjekuje sopstvenom lobanjom, da se podigne učestalost
njihovog bioenergetskog polja, tako da postiže ovo vantelesno stanje.
Jedna zanimljiva stvar o kristalnoj lobanji
jeste da je kristal svetla stvar, ali ideja lobanje je mračna ideja.
Dakle, imate iskombinovanu svetlost i mrak u istom simbolu,
a mudrost dolazi iz nečeg kombinovanog,
celokupnog premošćavanja svetla i tame.
Motivi lobanje su zajednički za celi svet,
koji njima označava smrt i drugi svet, svet mrtvih.
U ovim mitologijama,
postoji drugi svet, svet mrtvih,
u koji svi odlaze kada umru.
I vrlo je paralelan sa našim svetom.
U tibetanskom budizmu, lobanja je veoma moćna.
Ona ima duboko, duboko značenje, jer važi za smrt.
Isto važi i za prevazilaženje smrti,
izdizanje nad smrću.
Dakle, to je simbol koji takođe predstavlja prolaznost života.
Da li je 13 drevnih kristalnih objekata, u obliku ljudskih lobanja,
u mogućnosti da možda poseduje moć života i smrti?
Ako je tako, šta je izvor takve fenomenalne sposobnosti?
I zašto je ona za čovečansto izgubljena vekovima?
Teoretičari o drevnim astronautima veruju da se odgovori mogu nači
u mitski izgubljenoj civilizaciji, koja je nestala preko noći.
Atlantida.
U dva svoja čuvena dijaloga, između Timaja i Kritijasa,
u červtom veku pre Hrista grčki filozof Platon
opisuje ovaj "izgubljeni kontinent" kao ostrvo otkriveno od Posejdona, Boga mora.
Atlantida, bar kako ju je zamišljao Platon,
tehnološki je bila veoma napredna.
Imla je vrlo napredne i progresivne ideje o pravdi, zakonu.
Pored toga što je bila tehnološko čudo,
takođe je bila i oličenje etičke, filozofske i moralne civilizacije.
Prema teoretičarima o drevnim astronautima,
Atlantida takođe koristi objekte od kristala,
ne samo za kontrolisanja energije, već i kao sredstvo za čuvanje
važnih informacija, slično kao kompjuter. Deo predanja i legedi o Atlantidi
jeste da su sveštenici iskoristili drevne mošti i sveto znanje Atlantide
i deponili ga, ili ga čak možda kodirali,
u kristalne objekte, uključujući i lobanje.
Prema legendi, kontinent Atlantida
misteriozno je nestao hiljadama godina ranije.
Ali ako je Atlantida zaista postojala, da li je moguće
da je pregršt njenih građana preživelo?
I mogu li kristalne lobanje biti među objektima
koji su preživeli sa njima?
Može li ovo da objasni zašto je 12 od 13 originalnih lobanja,
pronađeno u skoro svakom delu sveta?
Teoretičari drevnih astronauta kažu "da", a za dokaz ukazuju na
zanimljive sličnosti koje postoje između drevnih Maja
i savremenih Tibetanaca.
Ono što smo otkrili, jeste da su za ovakva mesta širom sveta
rekli da su bila utočište.
Na takvim mestima imamo kristalne lobanje, naročito na Tibetu i u svetu Maja.
Te dve oblasti su posebno povezane pošto su identifikovane
kao utočišta Atlantda civilizacije.
Ali šta je bilo tako važno o kristalnoj lobanji
što je prisililo osuđene građane Atlantide
da rizikuju svoje živote u pokušaju da pobegnu sa njima?
Tokio, Japan.
2012.
Inženjerska i elektronska kompanija, Hitači,
otkriva revolucionaran uređaj za čuvanje podataka, čip od kvarcnog stakla,
koji će sačuvati kodirane informacije milionima godina.
Hitači je najavio neke vrlo uzbudljive prodore
kada je u pitanju upis podataka u materijale kao što je kvarcni kristal.
Tako, shvatanjem načina kako sagoreti male rupe u kvarcu
koristeći moćne lasere, stvorili ste sopstvene jedinice i nule,
a oni to zapravo rade na skali gde možete samo mikroskopom
da vidite i pročitate podatke iz njih.
Taj čip, ako je neoštećen, može da se pročita i za milion godina.
Ali to nas dovodi do pitanja, kako pročitati takav čip?
Jer, potrebno je da imate uređaj kojim se pristupa informacijama.
I to je problem koji imamo sa kristalnim lobanjama.
Ako sadrže znanje, mi ne znamo gde je prekidač za uključivanje.
Ne bih isključio mogucnost da u kristalnoj lobanji postoji poruka,
jer možemo da napravimo najmodernije male čipove od kristala.
Zato, sugeriram da tu postoji nešto sa vanzemaljcima.
Možda postoje informacije u kristalnoj lobanji. Ali, nemamo tehnologiju
da dođemo do ove informacije. To je pitanje budućnosti.
Moderna nauka je istraživala i istraživala upotrebu
kvarcnog kristala u najsavremenijim tehnologijama i komunikacijama.
Ali neki teoretičari o drevnim astronautima veruju da postoji dokaz
da su drevni narodi takođe prepoznali potencijal ovog,
po provodljivosti, jedinstvenog minerala.
Za kvarc se kaže da je u stanju da sačuva moć,
da može da apsorbuje energiju.
Predlaže se da su preci možda koristili kvarc
za zapisivanje stvari na način koji mi u potpuosti ne razumemo,
ili da možda nisu zapisivali puno, već samo da stigne do drugog sveta.
Ili da bi mogli da ih koriste kao komunikacione uređaje.
Određene vrste prijemnika, radija na kristale,
televizora, drugačiji tipovi komunikacija, pa čak i izvor napajanja
za svemirskie brodove, može da se obezbedi kroz kvarcne kristale.
NASA izvodi poseban eksperimenti u svemiru
gde žele da razviju savršen kvarcni kristal.
Dakle, ideja o kvarcno-kristalnoj tehnologija koju su koristili
vanzemaljci kao vrstu visoke tehnologije, ima smisla.
Ono što mi znamo kao činjenicu jeste da je kristal u stanju da
skladišti informacije.
Dakle, ono što treba da se zapitamo,
jeste da li su kristalne lobanje napravljene od kristala
zato što su naši preci želeli da stave informacije u njih.
Iako možda nećemo imati sredstva da ih pročitamo,
mislim da je to stvarno potrebno, zbog nas samih,
da pokušamo i da se potrudimo da vidimo kakve informacije mogu biti prisutne
unutar ovih kristalnih lobanja.
Kada čujemo priče da se sve kristalne lobanje okupe zajedno,
odakle dolazi ova pretpostavka, ova ideja da one treba da se spoje,
a zatim, nešto važno da se desi?
Da li je moguće da je svaka kristalna lobanja
neka vrsta kompjuterskog čipa, da one pripadaju nekoj matičnoj ploči
vanzemaljskog kompjutera, i da je jedini način da prorade,
ako su sve lobanje zajedno?
Može li kristalna lobanja zaista da bude deo
razrađenog drevnog kompjuterskog sistema?
Mogu li one da budu uređaji za prikupljanje podataka,
koji se koriste i za snimanje i za prenošenja informacija?
Možda se dodatni dokazi mogu naći
merenjem elektromagnetnog energetskog polja, ili aure,
oko kristalne lobanje, nazvane Ajnštajn.
Ovo je Ajnštajn, veruje se da je najveća
drevna kristalna lobanja, koja je otkrivena.
Njen vlasnik, Karolina Ford, kaže da je pre više od 20 godina
dobila kristalni objekt od 33 kilograma, i da je bila
svesna da ne poseduje nikakve neobične sposobnosti sve dok to,
kako ona tvrdi, nije počelo da komunicira sa njom.
Onog trenutka kada sam ga uzela,
kad ništa nisam znala o kristalnim lobanjama, Ajnštajn je rekao,
"Ja sam drevni kompjuter."
U stvari, ja sam glavni kompjuter.
I sve smo snimili, kao u živom prenosu 24/7.
"I to je naša svrha."
Snimao je istoriju na ovoj planeti od početka vremena,
što znači, bio je na Atlantidi.
Mnogo drevnih kristalnih lobanja bilo je na Atlantidi,
pa čak i pre tog vremena.
Može li takozvana "Ajnštajn lobanja" zaista da bude
predmet izgubljene civilizacije Atlantide,
kao što njegov vlasnik tvrdi?
Sedona, Arizona.
2013.
Vrlo je svetlucavo ovde dole, a onda postane oblačno.
Teoretičar o drevnim astronautima Dejvid Childress traži
pomoć eksperta za fotogrogiju sa aurom, Džejmi Džons, u pokušaju
da testira Ajnštajnovu lobanju na impulse neobične energije, ili aure.
Ove se aure pojavljuju kao boje koje odgovaraju različitim fizičkim,
emocionalnim, mentalnim i duhovnim stanjima.
Sa tehnologijom za auru, u stanju smo da snimamo promenu energije
koju prikuplja elektromagnetno energetsko polje
oko ljudskog tela, i gledajući ovo, to je neverovatno.
To je kao naš plan za naš život.
Ove energije su predstavljene bojama.
Ne očekujem da ikakva energija izlazi iz neživog objekta.
Dakle, malo sam skeptična, ne znam šta da očekujem
kada sam fotografisala lobanju.
Rekli su mi dosta stvari o lobanjama,
od toga da čuvaju informacije, iz koje civilizacije potiču,
pa sve dotle da su, zapravo, od vanzemaljaca.
Nekako sam uzbuđena što ću da vidim ovu određenu lobanju i šta ona emituje.
Zdravo, Džejmi.
Zdravo.
Hej.
Ovo je Karolina, I vau, ovde je lobanja.
Vau. Ovo je fenomenalno.
Pa šta da radimo? Ovo su senzoru za promenu energije.
I oni će da čitaju energiju,
ako energija postoji oko lobanje, tako da ćeš da je staviš ovde za mene.
Savršeno.
Treba li ovo da ide na oba ova senzora?
Da, jer oba senzora prikupljaju energiju.
Želimo što je moguće veću pokrivenost.
Ok, to je savršeno.
U redu, a sada samo praviš fotografiju od toga, a?
Napravićemo fotografiju.
Zaista nemam velika očekivanja,
ali ja mislim da je neka energija u lobanji,
tako da je možda ovo kamera za auru može pokupiti.
U redu, i ovde je aura od ove lobanje.
Zapanjuće.
To je neverovatno.
Pa... pa šta gledamo ovde?
Mislim, ovde možemo videti lobanju.
Izgleda da je veoma snažna, zaštitna energija kao kod ratnika,
a ako malo bolje pogledate, ta energija je zaobljena preko.
Bukvalno, luk zaštite preko lobanje.
Sada, plava koju vidimo na celoj slici
predstavlja mudrost i znanje od putovanja kroz mnoge vekove
i mnoge dimenzije.
Očigledno, ova lobanja ima neku svest i energiju oko sebe,
pa je sasvim snažno isijava, kao i ova druga bića sa njom.
Zato on sebe naziva lobanja svesti.
O, evo ga, vidiš?
Ah, je li tako?
Vidiš? Sasvim duboko.
Bio sam stvarno iznenađen što je kamera za auru
pokupila toliko energije iz lobanje i toliko različitih boja.
Tamo ima nečeg.
Da li fotografisano energetsko polje oko Ajnštajna,
pomaže u dokazivanju da kristalna lobanja,
može biti neka vrsta uređaja za zapisivanje?
Vanzemaljski objekt koji je korišćen i za energiju i za informacije.
Možda dok se ne otkrije svih 13 legendarnih lobanja,
njihova istinska snaga ostaće misterija.
Mora da se zapitate, šta će se dogoditi kada
pronađemo ove kristalne lobanje koje postoje eonima,
i stavimo svih 13 zajedno?
Da li će se legenda obistiniti?
Deo ove legende je da ovih 13
kristalnih lobanja jesu vanzemaljske lobanje.
A kada 13 lobanja bude zajedno, stvoriće nove epohe
za planetu Zemlju.
Mislim da je ova planeta u naručju.
Dakle, ako je po legendi tačno da će kristalne lobanje da se spoje
i stvore neverovatnu moć da nam pomognu,
bolje bi bilo da to bude što pre.
Postoji verovanje među određenim
indijanskim plemenima, da kada čovečanstvo bude najviše očajno,
sve originalne kristalne lobanje ponovo će se spojiti
i otkriće svoje znanje, svoju mudrost
koja će pomoći ljudskoj rasi da opstane.
Naglašavaju da ono što će izaći iz kristalnih lobanja
jeste lekcija da smo svi mi povezani.
Možda će putovanje za pronalaženje ovih kristalnih lobanja
da pomogne u razrešavanju istine o poreklu drevnog čoveka,
uključujući činjenicu da nismo domoroci na ovoj planeti
i da je ljudski oblik daleko više sveti nego što verujemo.
Može li zaista da postoji mreža od kristalnih lobanja koju če,
kada se ponovo spoje, da iskoriste moćne sile?
A ako je tako, da li će otkriti istinu o svrsi ljudske vrste?
Postoje mnogi koji veruju da je odgovor duboko "da"
i da su dokazi za to pred našim očima.
Tako jasni... kao kristal.
Prevod i sinhronizacija: skolomir@yahoo.com