Kristus!
Žal mi je.
DrSi & Partis.si predstavljata KRALJ STATEN ISLANDA
Obožujem ta film. Posneli so ga na Staten Islandu.
Mater! –Super. –Po mojem okusu.
Film nima smisla. Zakaj bi vlada uzakonila čistko?
Očitno zato, da si dajo duška.
Za to greš v spa. –Ja. Ali na terapijo.
Ali greš uredit nohte. –Ali pa umoriš nekaj ljudi.
Dajte, no. Taro sem pripeljala, da bi šli iz te kleti.
Pojdimo ven. Plesat. –Rada plešem. –Počnimo kaj.
Ne hodimo ven. –Ne plešemo. –Ti Čistka ne zadošča?
Ne. –Še kdo rad pleše? –Jaz. Obožujem ples. –Res?
Ja. Odlično pleše. –Kateri je tvoj najljubši korak?
Nekakšno tresenje. –Tresenje?
Kaj pa vem. Samo sledim glasbi.
V teh klubih so sami cepci. –Tu je fino. Varno je.
Tu posedate ves dan, kadite travo in drug drugega drkate.
Zveni prima. –Še nikoli mi ga ni zdrkal prijatelj. –Meni tudi ne.
Všeč so mi tvoji tatuji. –Vem. –Ne govori z njim. Klamidijo ima.
Imel sem jo. –Ozdravljiva je. –Ti si mi predstavila punco,
ki mi jo je dala. Ti si kriva. –Pomagala si.
Ni zavarovan, nima zdravil. –Nekatere sem naredil sam.
Res? –Zastopati moram Staten Island. –Hudo, Staten.
Dobri so. –Hvala. –Tudi ti jih imaš.
Kaj pomeni ta datum? –Datum očetove smrti je.
Oče ti je umrl? Žal mi je. –Ni treba. V redu je. –Kaj se je zgodilo?
Ne sprašuj tega. Neprimerno je.
Gasilec je bil. Umrl je v požaru. –Mojbog.
Mi vemo. Nočemo govoriti o tem. In zato ne omenjamo.
Opraviči se Scottu. –Ja. Opraviči se. –Opraviči se ali pa pojdi. –Ni v redu.
Scott, oprosti, da sem vprašala o tvojem tatuju.
Kaj? –Vseeno mu je. Že v redu. –Vseeno mu je.
Poglej, kako se smeje. –Ni mi mar. –Stalno govorimo o njegovem mrtvem atu.
Tok-tok. –Kdo je? –Ne tvoj ata.
Ta mi je najljubši. –Zelo smešen. –Stalno se šalimo o tem.
Sploh ga ne pogrešam. –Res je smešno.
Ja, tako je dobro. Kar tako naprej.
Si zadovoljna? –Ja, super je. Nadaljuj.
Ne, ne nehaj!
Ti je prišlo?
Ja. Si bil zraven?
Ja, mi je. Šestkrat. –Prima. –Super je bilo. Je tebi?
Ne, a nič hudega. Užival sem.
Zabaval sem se.
Hudo mi je, da ti nikoli ne pride.
Saj mi vedno, samo ne zganjam predstave kot ti.
Umirjen sem. Ko mi pride, sem Charlie Chaplin.
Nemi film. –Ja.
Misliš, da zardi antidepresivov? –Zagotovo.
Brez njih bi mi prišlo v 8 sekundah.
Tebi pa ne bi in potem bi morala ti jemati antidepresive.
Lahko nekaj rečem? –Ja.
Še vedno ne razumem, zakaj je to taka skrivnost.
Saj veš, zakaj. Ker je posebno. Najino je.
Če bi vsi vedeli, ne bi bilo posebno.
Že, a nočem početi samo tega.
Saj te razumem. Bi nehala? –Ne.
Ne vem. Kaj je to?
To? –Rada bi počela, kar počnejo normalni. –Vem.
Lahko bi bilo čudno. Od nekdaj se poznava.
Od 4. razreda. Incest bi bil.
Ne, ne bi. –In najboljša prijatelja sva.
Ne bi hotel ogroziti najinega prijateljstva zaradi nečesa …
Ne trapastega, ampak … Zelo tvegano je.
Dejanje sva že opravila. Kaj še ostane? –Dejanje sva opravila? –Ne vem.
Veš, zaslužiš si boljšega od mene. –Kaj? Dober človek si.
Dober si. Všeč si mi. –Zaradi česa? Tudi ti si všeč meni, samo …
Ti lahko nekaj povem? A nikomur ne povej. Saj najbrž vedo.
Z mano je nekaj narobe. Duševno. –Kaj?
Zgoraj nisem v redu.
Pobesnim, noro se vedem
in sprejemam nore impulzivne odločitve.
Sam sebe se bojim.
Nočem prestrašiti tebe ali sebe ali komu kaj narediti.
Zato bi bilo najbolje in najbolj odgovorno, če bi se umaknil.
Nočem, da tako čutiš do sebe. –O, ne.
Samo nočem te užaliti.
Najboljša si. Krasna si. –Vem, da tako misliš o meni.
Hudo mi je, da ne misliš tako o sebi.
Ej, srček.
Naredila sem ti omleto.
Kaj boš oblekel za sestrino maturitetno zabavo?
Mogoče očetovo obleko?
Kaj pa vem. Nisem ravno tip za obleke.
In vse tiste obleke so iz mode.
Mislila sem, da so spet v modi. In …
Lahko pred zabavo ne bi kadil trave? –Zakaj? –Ker smrdi. Smrdel boš.
Tudi vap bodo imeli za travo. Stric je policaj. Nočemo težav.
Klinc ga gleda. Sovražim to družino. Tako bogati in domišljavi so.
Do Claire so prijazni. –Plastični zaboj si mi dala.
Kartonaste škatle potrebujem. –Dobre so za shranjevanje.
Nimam prostora. Omara je široka slab meter.
Claire. Sploh hočeš, da pridem na zabavo?
Če hočem? Vseeno mi je.
Čudno bo, če te ne bo. –To ni ravno prisrčno vabilo.
Tega se ne veselim najbolj, a hočem, da prideš.
Hoče, da prideš. –Ne, samo tako pravi. –Nočem, da pride. –Mora.
Samo ne sedi ves čas v kotu. Čudno je. –S tem ni nič narobe.
Eni na zabavi plešejo, drugi sedijo v kotu. Jaz sem v kotu. Sprejmi brata.
In ne skušaj pofukati Layle. Ne zanimaš je. –Kaj govoriš?
Nisem je osvajal. Ona hoče pofukati mene,
čemur se izogibam za vsako ceno iz spoštovanja do tebe.
Samo v tistih hlačah je bila čedna. In to je bil lep kompliment.
Nisem pričakoval obtožb.
Očetove obleke so zapakirane v garaži.
Lepo si izberi. Moraš biti urejen. Proslavljamo dosežke tvoje sestre.
Pogrešal jo boš. –Ja. Proslavljaj me.
Tako hitro je šlo. Ne morem verjeti, da boš že maturirala.
Res te bom pogrešal.
Drugi krog. Spopad!
Kje si to dobil? Slab okus ima.
Kaj govoriš? Zažiga. –Ste sploh še kdaj res zadeti?
Mislim, da jaz nisem več. Tak sem kot vedno.
Že dolgo nisem bil zadet, a vseeno kadim.
Všeč mi je tako življenje. –Noro zadet sem.
Povej Scottyju o lažnem osvajanju. –Kdo? –Ti.
Povej mu resnico. –Imaš punco? –Ne. –Prima. –Ja.
Carla je. Po telefonu govoriva.
Ne. Punca mu je poslala ZS in ga povabila na zmenek ali kaj.
Zagotovo je trik. –Divja je. To ni tvoje.
In vroča je. –Po jahtah hodi.
Daj, no. –Ne, ni resnično. –Samo zavidata ti.
O, ja, somica je. Res te vleče za nos.
Mater. –Stari.
To si bom takoj poslal.
Stari, lažna je. –Zdim se ji vroč.
Kako? Saj se nista videla.
Zakaj ne govorita po FaceTimu? Povej.
Kamero ima pokvarjeno, a mi je poslala slike.
Slike so z Googla. –Točno.
Tega ne vesta. Morda ji je Igor všeč. Saj je srčkan.
Saj ne znaš govoriti s puncami. O čem sploh govorita?
Igor? Opravi s tem.
Najslabši pomočnik je. –Težko mu je.
Koliko za šest xanaxov? Šest.
Koliko imamo? –Kdo potrebuje šest xanaxov?
Mislim, da imam tri. Eden, dva … Je to …
Kako gre? –V redu.
Brat Jimmyja Bagsa si, ne? –Ja.
Povej mu, da je mrha.
Razumeš? –Ja. –Ponovi.
Mrha je. –Zdaj pa takole. Štiri imam, plačal jih boš pa šest.
Ne, moj brat je. –Ne maram ga.
In ti si mlajša različica. Kar usekal bi te. Namesto tega mi daj 60 $.
Samo 40 $ imam. –Poišči več in pridi nazaj.
Ne morem. Mami sem sunil. Ni imela več.
Pa mi daj svoje čevlje.
Ne morem. –Daj mi čevlje. –Katero številko imaš?
43. –Prav ti bodo. –Igor, lahko jih nosiš. –Vzamem.
Igor je dobil darilo. –Nima 43. –Ne norčuje se mi iz prijatelja.
Na vlak smrti ne sme. –Tiho. –Mi se lahko. –Nima 43.
Ti se ne norčuj. –Naš prijatelj je. Hodi na vlakce.
Mi se norčujem, ne pa ti. –Št. 39 ima. –Nehaj!
Spelji se. –Mevže ste.
Mama, kargo kratke hlače hoče obleči. –Kaj? Očetovo obleko, sem rekla.
Nočem njegove stare obleke. Svoj stil imam. –Stran.
Nehaj. –Nočem obleke.
Bruhala bom. Gripo imam.
Skozi nos dihajte. Trenutek.
Tak je, kot bi prodajal krek pod mostom.
Poznam tipa, ki ga. Super je videti.
Obleci obleko, Scott. Prosim.
Ne, ni pošteno. Misli, da je princeska sveta,
ker je maturirala. –Bodi spoštljiv.
Vsi maturirajo! –Zapri! –Scott! –Dobra punca je …
Obleci obleko. Bodi spoštljiv. Čez eno uro bom doma. –Prav!
Hvala. –Kako se počutite?
Žal mi je. Posvarila sem vas, a ste telefonirali.
Hvala za vaš telefon. –Tudi moja družina ima težave.
Obožujem to hišo. –Zakaj bi živel na Staten Islandu, če imaš denar?
Zelo sva ponosna na hčerko Joanne in na Claire,
ki je tolikokrat pri nas, da nama je kot druga hči.
Hvala, Margie, da si nama jo posodila.
Trdo sta delali in zelo smo ponosni na vaju.
Kristus, ne pretiravajte, ubrisanci.
Joanne, zelo posebna si.
Tudi najine sanje si uresničila. –Moj angelček si. –Ne, ni.
Počaščena sva, da sva tvoja starša. Tudi ti si učila naju. Claire.
Veliko si preživela in se izkazala.
Mi tega ne bi zmogli. –Tvoj ata Stan bi bil ponosen nate.
In zdaj te gleda. –Res je. –Ne, pa ne.
Nazdravimo Joanne in Claire. –Zelo sva ponosna. –Čestitke.
Kako, Todd? –Živjo.
Boš šel tudi ti študirat? –Rad bi šel na pravo.
Ja? Super. Zveni prima.
Imaš kaj trave? –Ja. –Jo lahko dobim? –Šel bom ponjo. –Hvala.
Uspešni Todd.
Žalosti me misel na mojo sestrico, ki v tisti otožni hiši
čaka, da bo njen sin popoln. –Saj ne.
Zapravljaš vse to. Vse to.
Razsuta si. Mama bi bila razočarana.
Ti si vedno pribita. –Ti pa puščaš hrano na mizi.
Naj te peljem ven. –Težko je srečevati ljudi.
Odprta sem. –Nisi. Lažeš. –Res je težko srečevati ljudi.
Težko srečaš? –Na urgenci delam. –Sto na noč jih srečaš. –Ustreljene.
Ja, ustreljene. Zločinci so.
Ne omejuj se. –Koga bom srečala? Bolnišnica je.
Ne le zločinci. –Ljudi srečaš v službi. –Eni so žrtve. Ljubica …
Lahko bi delal dve izmeni na teden. Da poskusiš.
Ne potrebujem službe. Upam, da bom vajenec pri tetovatorju.
Potreboval boš denar. –Eni dobijo za 80 $ napitnin.
Bratranec ti ponuja službo. Razmisli.
Če si dober, lahko postaneš natakar. –Zakaj mi to ponujaš?
Tvojemu očetu sem obljubil. –Kako? Nepričakovano je umrl v požaru.
Si vprašal njegovega duha? –Ni duhovito, Scott.
Tvoj mračni humor pri meni ne vžge. –Meni je smešno. –Bodi kavalir.
Imigracija nam je pobrala nekaj ljudi. –Sranje. Škoda.
Mogoče bi moral delati in študirati. –Študij je sranje.
Veš, kdo je bil na Harvardu? Unabomber. Pa na Templu? Bill Cosby.
Še eden na Templu? Ted Bundy. Na Hofstra je hodil Bernie Madoff.
In na Wharton? Donald Trump. Sama sleparija.
Mogoče je bolje, da ne grem. –Ne. Krasno se boš imela.
Ej, Scott.
Sedi. –Prav. –To imam zate.
Kaj je to? –Slikarski čopiči in barve.
Zanima te slikarstvo. Širi si obzorje, ko me ne bo.
Imaš račun?
Si v redu? –Ja. Kako to misliš? Ja.
Boš zmogel brez mene? –Misliš, da ne bom preživel?
Ne teži. Bodi dober do mame.
Ne utrujaj ji. Zasluži si mir. –Vedno ji dam mir.
Kdaj bom jaz dobil priložnost? –Kaj govoriš? Vse skrbi zate.
Zaradi tebe so me v otroštvu zapostavljali. –Moje krasno otroštvo.
Ne moreš stalno noreti zaradi atove smrti. Vsaj poznal si ga.
Na srečo ga ti nisi. In si skoraj normalna.
Če bi ga poznala, bi vedela, da je bil najbolj kul tip,
in to bi ti uničilo življenje. –In kaj boš naredil? Se boš zaposlil
ali šel od doma? –Ne vem. Odprl bom tetovatorsko restavracijo.
Ne, zares. –Saj, zares. Tega še ni bilo. Pogledal sem.
Guglal sem. Niti za šalo ni bilo.
Ker noče nihče med jedjo gledati, kako ljudi tetovirajo.
Ogabno je. –Najboljša ideja je.
Ruby Tattoosdays, dobrodošli. Piščanec in tatuji.
To ni posel. Vzemi se v roke.
Čas zelo hitro teče. –Zato kadim travo. Upočasni ga.
Mater …
Skrbi me zate. –Zakaj zdaj? Prej ti ni bilo mar.
Do te sekunde nikoli. Kaj je? Nikoli se nisi postavila zame.
Kot starejši brat bi se moral ti zame. –Te zdaj peče vest?
Se zdaj bojiš, da bom umrl? Umrl bi, pa če ostaneš ali ne.
Si boš kaj naredil? –Verjetno. Najbrž si bom. Ne vem, kako, ampak, ja.
Če kdo, to zmorem jaz.
Zato se ne pogovarjam s tabo. Vem, da me ne boš poslušal.
Zakaj bi te? Dol ti visi. Odhajaš. Nisi del družine.
Edina normalna v tej družini sem. Kristus.
Kadar nisem ob tebi, me skrbi zate. To delaš ljudem.
Prav je, da te skrbi. –Ne pokvari mi študija.
Pojdi. –Prav.
Vzemi ta veseli značaj na kolidž. Tipom bo všeč.
Avto je naložen. Se prideš ven poslovit?
Ja, tik pred koncem je. –Ne. Odhajava.
Odhaja? –Na kolidž. –Moj kiks. –Za štiri leta. Pridi.
Ne. Pojdi. Daj že!
Ne skrbi zame. Zelo težko je. –Ne zdiš se v redu.
Tako ponosna sem.
Rada te imam.
Luč mojega življenja si.
Hvala, da si pomagal. –Žal mi je. Nisem vedel, da ste že končale.
Bodi prijazen do mame. In odgovarjaj na moje sms-je.
Brez skrbi, bom. In enkrat te bom obiskal.
Prav. –Dobro. Ja.
Rada te imam. –Tudi jaz tebe. –Poleti.
Ej. –Ej.
Morda bi si končno pogledala Igro prestolov. Naj pogledam celo?
Precej nasilno je. Bi res lahko to gledala?
Na urgenci delam. –Ja, saj. Verjetno bi prenesla dobro plenjenje.
Mogoče bom začela gledati. Boš gledal z mano?
Ravno sem končal in je še sveže. Najbrž bi …
Nekatere lahko pogledam. Vseh pa ne bi mogel spet.
Se vidiva kasneje. –Prav.
Si v redu?
Ja?
Že v redu. Jaz sem tukaj. Tukaj sem. Ne skrbi.
Samo 45 minut stran je in čez 5 minut bo poklicala.
Še vedno imaš mene.
Ja.
Sranje.
Tako ga moraš prijeti.
Pokaži. –To!
Ej, družba, poslušajte.
Ne smete biti tu. Oditi morate. –Zakaj? –Zasebna posest je.
Prazna sirotišnica je. Zakaj ne smemo sem? –Zakaj si ti tu?
Varuješ duhove mrtvih sirot? –Drži jezik, debeli Kanye.
Čez pet minut bom nazaj. Če boste še tukaj, bom poklical policijo.
Pokliči jih, lažni policaj. Prave potrebuješ.
Pizduni. Jebite se. –Hudo mi je. Preveč nesramni smo.
Prijazen je. –Dober možak.
Ta tip je primer, kaj je narobe s Staten Islandom.
Nobenih kul ljudi iz drugih okrajev ni.
Nihče ne pride. Obsojeni smo na domače cepce.
O nas govoriš. Vpričo nas.
Ja. Nihče ne hodi sem. Ni pretoka ljudi.
Starec je. Od malega ga poznamo. –Zakaj nismo kul kot Brooklyn?
Ni razloga, da ne bi bili. Krasne razglede imamo. Blizu mesta.
Poceni. Prijazni ljudje. Ni logike. –Le na nas New Jersey gleda zviška.
Smetišče vidiš iz vesolja. Nič se ne bo spremenilo.
Ne, Mesarska četrt in Village sta se. Brooklyn je bil sekret.
Mi smo naslednji. V javno upravo bom šla, v urbanistični oddelku.
Čez 10 let bo to drugi Williamsburg. –Ne. Tega noče nihče.
Zakaj v upravi? Pri urbanizmu? Dolgčas.
Brooklyn je boljši. Hodila sem s tipom od tam. Miksolog je.
Iz mleka je delal ledene kocke. Tako fin je bil. –Nehaj.
Staten Island imam rada. Super je. In ljudje bodo to kmalu opazili.
Če ga obožuješ, zakaj ne pustiš, da ti ga tetoviram? –Ne boš me spet. –Prav.
No, potrebujem nekoga, da ga tetoviram. Zmanjkuje mi …
Kaj pa ti, Rich? –Niti ne glej me. –Zakaj? –Noro nedosledno delaš.
Obama ni v redu. –Pri očeh sem se zmotil. –Ni v redu.
To me je prizadelo. Nimam več črnih prijateljev.
Ne morem več k brivcu. Obamo si pokvaril. Nič ni hujše od tega.
Pa ti, Igor? Bi zmaja? –Obožujem tvoje tatuje.
Moj brat je izrezan on. Najljubši mi je.
Eden mojih najboljših. –Ne, ta mi je najljubši.
Odličen je. –Z očmi sem se potrudil.
Srčkan je. Ritna luknja me spomni, da imam popek.
Dovolj imam. –Iti moram. Žalostno je, kako moleduješ.
In to me plaši.
Samo še malo.
Dobro. Končano. –Dober je.
Ja, raje bi naredil kaj bolj kul, ampak ja. –Jebemti, kako boli.
Še en butast tatu. –Bolečino imam rad. Bolečina je smisel tetoviranja.
Ni super, ko te tetovirajo, pa zadenejo kost ali živec?
Nisem ljubitelj bolečine. –Ne bi mu smel dovoliti. Nedosleden je.
Ta tatu je butast. –Moral bi povedati, ko si videl risbo.
Ne sledi mi. Nimaš veliko sledilcev. –Carla mi sledi.
Namišljena je. –Carla ni resnična.
Kolikokrat moramo ponoviti? –Ni resnična.
Sovražim žužke. Gangster sem. –Ne, čebela je. –Tam je poba.
Ej, poba! Kako kaj? –Res je poba. –Kaj počneš?
Si na plaži? Pridi sem. Ne boj se.
Nismo nevarni. Ne bom se te dotaknil. –Kaj delaš?
Prijatelja iščem. –Prijatelja iščem. –Bi bil prijatelj z nami?
Dobri fantje smo. –Lahko se družiš z nami. –No, daj.
Udari.
Tolpa si. V tolpi si. –Tolpa.
Kaj je to? –Pištola za tetoviranje. Tetoviral sem jih. –Rad bi tatu.
Si žilav? –Res? –Prav, mladec. Hočeš tatu? –Ja.
Poba hoče tatu. Po mojem okusu. –Ne smeš. Otrok je še.
Nekje moram vaditi. Dovolj je star.
Si žilav? –Ja. –Od sile si.
Pokaži mišice, poba. Dvigni obe roki. –Razstava kanonov.
Tukaj so. –Tako. Kako ti je ime? –Harold.
Klical te bom Harry. –Ne. Harold sem.
Prav. To. –Poba mi je všeč. Potrebujem ga. Premišljen je.
To ni pametno.
Ne poslušamo te. –Zakaj se sploh oglašaš. –Tatu česa hočeš?
Punisherja. –Punisherja? –To je pa silno.
Izbral je Punisherja.
To zmorem. Je to on? –Ja. –Si prepričan? –Ja.
Imam tvoje pravno dovoljenje za to? –Ja.
Zadošča mi. Vam? –Na sodišču drži. –Slišali ste.
Ne more privoliti. 10 let ima. –Zdaj pa miruj. To je trajno.
Nehajte. Nehajte. –Stisni zobe.
Ne skrbi, le do konca življenja bo na tebi.
Tako. Poglej ga, korenjaka. –Tako, ja.
Nočem! Nočem! –Dokončati moram. Zdaj je le črta.
Neumno bo. Sedi. Pomiri se. –Sedi. –Pomiri se.
Beži! Beži, poba! Beži, malček!
Beži! –Prekleto.
Verjel sem vanj. –Zdel se je žival, pa ni bil.
Zato se ne ukvarjam z milenijci. –Še enkrat. Mi smo milenijci.
Vseeno ne vem, kaj pomeni. –Obžalujem prijateljstvo z vami.
Pozdravljeni, Raymond Bishop. Moj sin Harold. Pozdravi. –Žal mi je.
Kaj je? –Vaš sin je v gozdu brezplačno tetoviral,
moj sin pa je bil žrtev. –Ne razumem. Kako veste, da je bil moj sin?
Kje ste dobili naslov? –Imam svoj način. Verjemite.
Ste policaj? –Ne, gasilec. Delam. Poglejte to. Neverjetno.
Vidite to črto? Ne vem, ali odstranijo z žganjem,
a to bomo uredili na vaše stroške. Razumete? –Scott!
Zelo mi je žal.
V moji bolnišnici imajo laser, s katerim čisto odstranijo.
Popust dobim. Plačala bom. Ne vem, kaj govorim.
Grozno mi je. –Upravičeno. Poglejte!
Kaj je? Jebemti. –Tukaj je. Spravi se sem!
Rekel je, da ima 18 let. –Z videzom 4-letnika. Oprosti.
Privolil je. –Laže. –Harold, daj, no.
Seveda laže. Ne moreš privoliti. 9 let ima. –Pojdiva. Sramotiš me.
Nikamor ne greva. Otrok je. Pa kaj ti je?
V gozdu je bil. Hotel je tatu. Kje ste bili pa vi?
V službi! Pridi sem! –Jebi se! –Raje drži gobec.
Lahko pokličem policijo, da te zapre. –Za kaj?
Ker si zbadal otroka, butec. Ste ga sploh ti vzgajali?
Ni treba klicati policije. Lahko uredim. In lahko ga discipliniram.
Očitno ne. Sin srednjih let živi doma in tetovira mladoletnike.
Prosil sem ga. Ni on kriv. –Res je. –Pojdi v avto.
Pojdi. Ne vpij name. –Adijo. –Ne poslavljaj se.
Poglej na obe strani! –V svojo sobo. –Saj gledam! –Pazi na jezik.
Toliko, da veste, nisem srednjih let. 24 let imam.
In v svojo sobo grem, ker tako hočem.
Kakšno žival pa redite v tej hiši?
Račun vam bom prinesel. Cena me ne zanima. Kaj se dogaja?
Dajte mi en dan, da organiziram laser. –Veste, kaj?
Je njegov oče doma? Kje je? Nočem vpiti na vas. –Umrl je.
Moje sožalje.
A če bi bil še živ, bi se strinjal, da morate plačati.
Komično ogromni brki. –Je bil tak? –Točno tak. –Se me bojiš? –Ja.
Ni smešno. Vdrl je noter in začel vpiti, brki pa so mu plapolali.
Plapolali? –Kot lik iz Monopolija. Grozljivo je bilo.
Na obe strani poglej! Na obe strani!
Manijak. –Res pa je, da najbrž ni pametno tetovirati otrok v gozdu.
Ja. –Lahko bi imel težave. Zakaj si to naredil?
Kaj pa vem. Mislil sem, da se bom izmazal. In da ima 15 let.
Res? Koliko je star? –Devet. –Mislil si, da jih ima 15?
Mogoče preveč kadiš. –Samo neumen sem.
Videti bi morala mamo. Odkar sva sama, je čudno.
Stalno joka, govoriti hoče z mano in se družiti.
Zadnjič je hotela z mano v trgovino. Kar ubil bi se.
Si šel? –Ne, delal sem se, da spim.
Družbo potrebuje. Brez tvoje sestre je osamljena.
Ja, osamljena je.
Na poslovilni zabavi moje sestre je bila res čudna.
Zabava je bila? Zakaj nisem bila povabljena?
Na maturitetno zabavo? –Kdo je bil tam?
Svojci in to.
Nočeš, da se družim s tvojimi? Od malega jih poznam.
Ja. Nisem mislil, da bi hotela iti.
Oprosti. –Zajebal si.
Zakaj? –Ker nekaj počneva.
Res? –Nekaj začenjava. Seksava in se veliko druživa.
Mislil sem, da je neobvezno.
Nočeš, da hodim na življenjske dogodke?
Kaj je življenjski dogodek? Kaj to pomeni?
Veš, kaj? Že v redu. –Kaj? –V redu je. –Vrni se!
Počakaj.
Prav imaš. –Kaj? Nikoli nimam prav.
Ne, prav imaš. Nehati bi morala. Nočem več.
O čem govoriš? Ne razumem. –Napaka je bila. A se razumeva.
Spet bo kot prej. Zame boš kot Oscar in Richie.
Ni to. Ne vem, kaj hočem. Ugotoviti skušam, kaj in kako.
Prosim, daj. Ugotovi. A ne bova več seksala. Iti moram.
Moral bi te povabiti! Nisem vedel, da je življenjski dogodek.
Plačal bom bolnišnici. Če pa hočete ček, počakajte dve minuti. –Ne, ne.
Jaz bom plačal.
Ne, jaz bom. In govorila bom s Scottom. Preveč si je dovolil. –Razumem.
Rad bi se opravičil. Prej sem bil razburjen.
Popustil sem jezi.
Prekršil sem svoj sklep.
To mi je uničilo zakon … Res bi se rad opravičil.
Ne bi smel govoriti tako. –Opravičilo ni potrebno.
Moj poba je zmešan. Ni kul. –Pretiraval sem. V redu je.
Ne. Le vrh ledene gore je.
Veliko mulcev počne take stvari. –Ne.
Naredil je drugo najhujše.
Kakorkoli že, ne bi se smel vesti tako. Res mi je žal.
Opravičilo sprejeto. Lepo je. Tu jih redko dobiš. Hvala. –Slišati bo noro.
Bi šli na kavo?
To je naredil Scott.
Je koker španjel? –Ne, moja hči Claire.
Saj … Mislil sem, da so to uhlji. –Nič hudega.
Lasje so. –Nič hudega. Scott je prvi tatu dobil pri 16 letih.
Žabca Kermita.
Prisrčno. –Ja. Kermita, ki kadi džojnt.
Kermit z džojntom? Te epizode Ulice Sezam se pa ne spomnim.
Smešno je. Je šaljivec? –Zelo smešen je.
Misliš, da bo vztrajal? –Ne vem. Slikarsko šolo je pustil.
Ni se mogel zbrati. Tudi ADD ima in …
Zdaj je tetovator z ADD.
Veš, vsi fantje pri gasilcih imajo tetovaže.
Jaz nimam nobene. Nič nimam proti, le mislim, da sem preveč bled.
Gasilska postaja, kaj? –Ja. –Stara postaja.
Stara postaja. –Lestev ali s cisterno?
Lestev. –Saj sem vedela.
Imaš v družini gasilce?
Moj mož je bil. –Oprosti. Pozabil sem.
Upam, da nisem predrzen. Lahko vprašam, kaj se mu je zgodilo?
Požar v hotelu. Streha se je podrla.
Nekoga je šel reševat. Rekli so mu, da ni varno, ampak tak je bil.
Stan Carlin je bil tvoj mož? Požar v hotelu Paramount? –Si ga poznal?
Sta se družila? –Ne, slišal sem o njem. Pogumen je bil.
Ja. –Če sem iskren, je legenda.
Scott je imel komaj sedem let. –Hudo. –Posledic je veliko.
Ja, težak položaj. Vendar si odlično opravila, veš.
Vem, da sva se sprla, a je dober poba.
Če je najhujše, kar počne, nezakoniti tatuji,
si odlično opravila. –Dvomim, da je to najhujše.
Kaj pa vem. Mulci so pač taki.
Vsak dozori ob različnem času.
Kakorkoli že, samo jaz govorim.
Kaj delaš? –Medicinska sestra sem. Šolska.
In na urgenci. –Na urgenci delaš?
Kristus, verjetno sva se srečala. –Mogoče. –Kako ti gre?
Zelo utrujena sem. –Res? Nisi videti utrujena.
Resno, čudovita si. –Res? –Ja.
Ne vem … Se spogleduješ z mano? –Ja.
Ja? –Zelo. Tako to izgleda. –Komaj opazno.
Ne vem, kaj se dogaja. –Zelo prefinjen sem.
Dobro. Zarjavela sem. Prefinjen si. Lepo, da sva se spoznala.
Vidim, da ti gre odlično. Kar tako naprej. Uživaj.
Bolj uživaš, bolj bodo tudi gostje. –Hvala.
Ej, pomočnik. Zakaj je miza 12 še polna? –Klepetajo. Nisem hotel motiti.
Zmoti jih. Spravi jih ven. Opravi svoje delo. –Oprosti.
Počasi. Kristus. –Moj kiks. –Hvala.
Živjo. Ste končali?
Žvečim hrano v ustih. Mislite, da sem končala?
Držim to zaradi zdravja? Prinesite vodo.
Lahko naročiva? –Poslal bom natakarja.
Ne, nimava časa za to. –Sestradana sem. –Lahko jaz?
Običajno začne ženska. Kar daj. –Jaz plačujem.
Prav. –Piščanca po parmsko z mesno omako, brez marinare.
Tenkega piščanca po parmsko. –Zakaj ne pišete?
Ne morem. Nisem natakar, le pomočnik. Niti pisala mi ne dajo.
Zapomni si. –Testenine z morskimi sadeži.
Brez školjk, z dvojnimi škampi. Vedno naročim to.
Niti besede si ne bom zapomnil. –Saj ni kvantna fizika. Prinesi.
Prav. –Sestradana sem.
Bo plesna zabava? –Večer bojev. –Turnir šampionov.
Spopad za napitnine. Kdo bo prvi? –Jaz, Zoots.
Vsi se tepejo za napitnino. –Za zasluženo?
Ja, zdaj se moraš tepsti zanjo.
Kdo bi? Kdo si upa? –Ti si, stari.
Ne. –Natakni rokavice. Pojdi. –Ne. –Daj. Usekaj ga.
Prosim, nočem. Nikar. –Nočeš? Kako to misliš?
Ker sva prijatelja. –Ne. Naslednjih 15 sekund nisva.
Jasno? –Kaj? Kaj?
Dvoboj je resen. –Ni mi všeč. –Svet je.
Tako častim Gospoda in Odrešenika. –Kaj? –Tako častim Jezusa.
Jezus noče, da me prebutaš. –Hoče, da dobim napitnino.
Kar vzemi jo. Nočem je. Kaj je to?
Nekajkrat sem gledal Creeda. –Kaj? –Creeda sem gledal.
Bo kavbojska polka? –Dajmo, sine. Tako, ja.
Boš šel sem? Pridi sem. –Sem? –Zamahni.
Zamahni, poba. –Zares? –Ja, daj.
Zdaj sva prijatelja, prekleto.
Požri to. Zdaj sva prijatelja. Za to pa so prijatelji.
Tako se dela.
Zootsu je spet uspelo. Zootsu je uspelo.
Imamo zmagovalca.
Pridi.
Samo … Samo pulover slečem. –Prav.
Pa luč bom ugasnila. –Bom jaz.
Pridi sem.
Trenutek, da ugasnem to luč.
Veliko svetilk imaš, kaj? Kot v kakšni trgovini. Pridi.
Moj najljubši okus.
Scott? Pridi za mizo.
Pogovoriti se morava. –Kaj pa je?
Je kdo umrl? –Nihče. Hvala bogu.
Z nekom se dobivam.
Kaj to pomeni? –Z moškim se dobivam.
Že nekaj časa z nekom hodim. –Hodiš z nekom?
Super. Zakaj to skrivaš, ti cipica?
Zakaj nisi povedala? Je zelo star? Ali zelo mlad?
Je moj prijatelj? Igor? –Ne, ne.
Nisem te hotela nadlegovati, dokler ni bilo resno.
Moja mama si. Upam, da te dobro natepava. Kdo pa je?
Ray je. –Kdo je Ray?
Se spomniš fanta, ki si ga tetoviral? Njegov oče.
Tisti klinc? –Ja, vem. Zelo prijeten je
in zelo dober do mene. In gasilec je. –Gasilec je? To je pa zjebano.
Zakaj? –Kako, zakaj? Po atu si bila 17 let sama,
prvi je pa zdaj gasilec? Se ti ne zdi čudno?
Nič nimam proti gasilcem. –Jaz tudi ne. A me ne mara in dela isto kot ata.
Že tako sem zjeban. Chronovo bolezen ima. Tu zgoraj nekaj ni prav.
Ne najdem ure. Kaj mi delaš? Nisem že dovolj trpel?
Kaj sem naredil narobe? Kaj sem naredil? Žal mi je. Kaj?
Tebi nič ne delam. Nočem biti še naprej sama.
Tega tudi jaz nočem Bedno bi bilo.
Očitno to ni dobra izbira.
Rada bi, da gremo na večerjo. Zelo veliko mi pomeni.
Imam resno razmerje z zelo prijetnim človekom. –S tistim tipom?
Daj, no. Saj ga ne ljubiš. Saj ne praviš tega, ne?
Besede še ne uporabljava, a če bi mi to rekel, bi rekla tudi jaz.
Mater! Kristus! Te ni izučilo? Poglej, kaj je bilo prejšnjič.
Bi rada ponovila? –Kaj pa, če prideva v restavracijo, ko boš delal,
ti pa pridi samo pozdravit. Parkrat pozdravi. Kaj praviš?
Kaj pa to? Zakaj ne vprašaš njega?
Pa še svetišče Rayu postavi. Nasproti atovega, da bosta prijatelja.
Tako je bolje. Saj ti nisem smešen, ker si šaljivka.
Poglej ga. Kako se zabava.
Kot da je lokal njegov. –Poznam ga. Jajčevec po parmsko.
Naj me koklja. Tvoja mama je seksi.
Pokoitalna je. –Kaj je to?
Po fuku. Vljuden sem, ker je tvoja mama. A se dogaja.
Pokoitalna.
Če me boš kdaj obiskala, se bo zgodilo takrat. Prihaja.
Živjo. Kako? Lepo te je spet videti. –Dobro. Pa vam?
Žal mi je, da sem tetoviral vašega sina. –Ne, že v redu.
350 $ je stalo, a ni plačala tvoja mama.
Nobene škode ni.
Če se ne bi zgodilo, ne bi spoznal te čudovite dame.
Z veseljem pomagam. –Dobro se je izšlo.
Ja. Hvala bogu, da sem to naredil.
Bi začela z navadno ali mineralno vodo? –Mineralno. Ti je všeč? –Ja, prav.
Lahko še kruh? –Raje bi navadno.
Zadnjič je bil topel. Slasten je bil. Kot bi ga spekla moja mama.
Prav. Mineralna in topel kruh. –Hvala.
Ne moreš kar tako pljuniti. Zvit moraš biti. Ne moreš kar …
Manevrirati moraš. Poliži ga ali vtakni noter smrkelj.
Bi lahko celega vtaknil v rit? –Če bi se potrudil.
Videla sem ga pljuniti na kruh.
Tako. Vroč kruh. –Hvala. Tvoja mama je na stranišču. Prisedi.
Ne skrbi, ne boš v težavah. Samo za hipec. –Prav.
Kako ti je všeč delo tukaj? –Zoprno je.
Včasih sem delal v tisti piceriji na Main Streetu.
Se je spomniš? Z veseljem sem delal tam.
Pekel sem pice, punce so prihajale, kar morale so govoriti z mano.
Ja. –Prima. Veseli me, da ste se v vaši piceriji veliko dajali dol.
Dobro. Poslušaj. Vem, da je to čudno.
Z mamo sta bila dolgo sama.
Svoje navade imaš. Vajen si določenih stvari.
Ampak tvoja mama si zasluži več.
Resno mislim. Lahko jo osrečim.
In ona osrečuje mene. To je dobro, kajne?
Ja, krasno je. Hočem, da je moja mama srečna.
Dobro. Jaz tudi. Kateri šport te zanima?
Košarka mi je všeč. –Ja? Kateri položaj?
Krilo sem igral. –Krilo. –Jaz imam raje bejzbol.
Star sem, všeč mi je. Imam sezonsko vstopnico za Yankeeje.
Res? Prima. –Letos bo Staten Islandu šlo.
Staten Island Yankees. Druga liga.
Seveda. Ne bom plačeval za tiste preplačane cmere.
V 2. ligi se bolj trudijo. In za Red Soxe navijam.
Nazaj na delo moram, preden me naderejo. –Prav. Kar pojdi.
Seveda. –V redu. Naj vam vroči kruh tekne. –V redu.
O čem govorita? –Scotta sem povabil na tekmo Yankeejev.
In kaj je rekel?
Scott je privolil.
Kdo se nocoj tepe? Hočem se tepsti.
Oprosti, Pepe. Ne jemlji osebno.
Kaj pa je? Samo direkt je bil. –Že v redu, Pepe.
Si prepričan? –Ja. –Tega še nisem naredil. Hudo mi je zate.
Kako ste? –Dobro. Hvala. –Uživajte v tekmi. –Hvala.
Kako ste? Še trezni?
Zanič met. –Tako se to dela!
Dobro, zdaj pa bo. –Dajmo, srček! –Dajmo!
Bomo nocoj povozili te Spinnerje?
Če jih ne moremo, lahko kar nehamo. –In jih pošljemo med začetnike.
Še otroška liga bi jih izmučila. –Tudi ti fantje so gasilci.
Stari priganjač ima najvišji čin na postaji.
Praviš, da sem star? Ti si plešast.
Daj, no, Papa, hecam se. –Bi hrenovko? –Ne smem. Chronovo bolezen imam.
Kaj? –Želodčna obloga je uničena,
zato ves čas serješ. –Hvala za podatek.
Naslednjič samo odkloni. –Prav. Skušam ozaveščati.
Zdaj pa bo. –Dobro odbito. –Dobro kaže. –Tako se dela.
Kdaj razmišljaš, da bi oblekel suknjič?
Zakaj se smeješ? –Ker je vprašanje neumno.
Zakaj neumno? –Neumno je.
Bi otroke v vesolju umrle učiteljice vprašal,
ali bi bili astronavti? –Ni imela otrok. –Ker je umrla v vesolju.
Težko imaš otroke, ko si mrtev v vesolju.
Lahko bi povedal, kaj mislim o gasilcih, a tega nočete slišati.
Ne, prosim, povej. –Ne, ne. –Rad bi slišal. –Ne delaj tega.
Prav. Recimo, takole.
Če si gasilec, ne imej otrok ali družine.
Tako jih ne prizadeneš, ko enkrat ne prideš domov.
Tako sebični ste. Ves dan se družite s fanti, kot bi bili bratovščina.
In sploh ne gasite vedno. Drkate in gledate Brazgotinca.
Počasi … –Samo pravim. Ni prav, da otroku rečeš, da boš vedno z njim,
Pa te ni na maturi, na rojstnih dnevih, na zaključnih plesih.
To je zlobno do otrok. Če imaš družino, si cepec.
Počasi. –To je eno stališče. –Povej to mojemu očetu.
Ne moreš. Ker je mrtev. Bo kdo kaj rekel na to?
Spet!
Kakšna tekma.
Kaj? Ne bi smel imeti otrok? –Moral bi jih imeti.
Imel jih bom. –Upoštevaj svojo srajco.
Nasmehni se. Razvedri se.
To je pa smešno. Tip je v redu. Zakaj ti nisi tak?
Zakaj me moraš ti sramotiti? –Oprosti, da sem te osramotil pred prijatelji.
Vztrajaj pri svojem.
Ej, pridi. Zajtrkuj z nama.
Palačinke sem naredila in klobaso, ki jo imaš rad. Omleto. Pridi, sedi.
Ta jajca so spektakularna. S čebulo in papriko. Navdušen sem.
Je prespal? –Ja, tukaj je spal.
V tej hiši. Odrasla sem. To lahko naredim.
Pogovoriti se morava. –Prav.
Čas je, da razmisliš o svojem stanovanju.
Kaj?
Zakaj to praviš?
Krasen si. Mislim, da sem te preveč podpirala.
Včasih te v življenju motivira odsotnost varnostne mreže.
Ja, a jaz jo potrebujem, ker nimam urejeno.
Zakaj to delaš? Zaradi njega?
Ne. Ampak 24 let imaš.
24. Phelps je imel pri 24 letih kup zlatih medalj.
Zakaj govoriš? –Samo vpogled ti dajem.
Wayne Gretzky je imel pri 24 letih 96 golov. –Kaj?
Staubach je končal West Point,
dobil Heismanov pokal, se boril v Vietnamu
in se pri 24 letih pridružil Cowboyem. –Ne vem, kdo je to. Dol mi visi.
Mislim, da si pripravljen, pa tega še ne veš. –Me mečeš ven?
Ne. Hočem le, da si do poletja najdeš stanovanje.
Torej me mečeš iz hiše. –9 mesecev časa imaš.
V 9 mesecih imaš lahko otroka. Dolgo traja.
Se boš vselil? Me hočeš izriniti? Kaj sem naredil?
Scott, bodimo odrasli. Tvoja mama je dolgo trdo delala.
Čez par let se bom upokojil. Zato bo tu nekaj sprememb. Dobrih.
Meniva, da lahko veliko dosežeš. –Vem. Ni treba, da mi ti to poveš.
Kaj se dogaja?
Ni mi všeč. –Kakorkoli že, dokler ne odideš, kar bo dobro zate,
in spodbudno, boš moral tu prispevati malo več.
In prispeval bi lahko z nečim, kar je lahko, sploh ni težko.
Rayeva otroka bi lahko vozil v šolo, kadar on ne more zaradi službe.
Recimo zdaj. Danes.
Saj se šališ, ne?
Tvojega otroka naj peljem v šolo? Tistega, ki sem ga tetoviral?
Dva otroka imam. Drugi ima 7 let. –Hočeš me za varuško svojih otrok?
Mamila jemljem.
Očitno boš šel peš. –Hvala.
To mi ni prav. In kje bi živel? S katerim denarjem?
Saj veš, da sem lenuh. Tole je hudo zjebano.
Zlasti po sinočnjem kvazi fantovskem povezovanju.
Nakladaš. Lažnivec si. Grem pospremit tvoja otroka.
Ne, ne bom ti ju izročila. Jebi se. Kdo pa si?
Ja, strinjam se. Rayeva ideja. Mislim, da nisem pravi. Strinjam se z vami.
Si čudak? –Najbolj čudaški od vseh.
Čudak tega ne bi rekel. Zanikal bi.
Ju moram vzeti? Ali …
Ja. –O, bog. Ne.
Ray bi ju moral peljati. Jaz ne morem.
Pouk imata različno na drugi strani mesta.
Tvoja mama natepava mojega bivšega?
Tudi jaz nisem navdušen. –Upravičeno.
Harold, Kelly. Pridita. Nekaj …
Nekaj zabavnega. Pridita. –Živjo, stari.
To je Harold, to je Kelly. To pa je …
Scott. –Scott. Poskrbel bo za vaju.
Lepo, da sva se spoznala, Scott. –Živjo, Harold. Enako.
Prvič.
Če bo naredil kaj čudne, mi povejta. Tudi, če bo rekel, da ne.
Skoraj prepričana sem, a ni čudak, a lahko, da se motim.
Rada vaju imam. Res. –Rad te imam.
Rada te imam. Adijo. –Bodi pozoren.
Razumem. –Oba primi za roko.
Hvala.
Na obe strani poglejte! –Stojta. –Bog!
Kaj rad počneš, Harold?
Všeč so mi super junaki. –Saj so vsem.
Ne, svoje si izmišljam. –Res? Kakšne?
Ice Flash. –Kaj pa dela?
Zamrzuje stvari in strelja led.
To ne bo vžgalo. –Zakaj ne? –S fenom bi ga lahko uničil.
Ampak razmišljaj naprej.
Kaj pa ti rada počneš? –Rada pojem. –Res?
Bi mi zapela? –Ja.
Kako čudovito je jutro … –To.
Kako čudovit je dan … –Dobro.
Imam čudovit občutek, da gre vse, kot si želim.
Dobro je bilo. Udari. –Dobra pevka je.
Z občutjem pesmi se ne strinjam, a je bilo odlično.
Kakorkoli že, lepo se imej v šoli.
Upam, da ni zanič. In poljubi sestro v slovo.
Tega ne delava. –Daj že.
Vidiš? Ni bilo lepo?
Če bo jutri umrla, si jo poljubil.
Lepo se imej v šoli. –Se vidiva. –Bodi pozoren.
Zakaj bi umrla? –Ne vem. Ne veš, kaj se bo zgodilo. Misliš, da si nesmrtna.
Ta je. –Dobro.
Lepo se imej. –Prav. –Kmalu se vidiva.
Lahko pomagam? –Rayev prijatelj sem. Samo njo sem pripeljal.
Poznate Raya? –Malo. Mojo mamo natepava.
Ja. Samo njo sem pripeljal. –Ste se vpisali v pisarni?
Ne. Nisem vedel, da jo imate. –Prav.
Kelly? Si v redu? –Ja. –Si prepričana? –Ja.
Meni lahko poveš. –V redu sem.
Ga poznaš? –Malo. Nov prijatelj je.
Prav. –Podučil sem jo. Ne bo se zlomila.
Šalim se. Ne bom ji škodil. Lep dan želim.
Bi lahko pripravili barve?
Ne. –In operite čopiče. Najlepša hvala. –Ne.
Si imel priložnost pogledati …
Pogledal sem tvojo knjigo. 14-leten sem risal tako.
Kolikor sem videl, ne znaš osnov. To moraš urediti.
Ja, zato sem tukaj. Da bi se učil od tebe.
Moj vajenec bi bil. Suženj salona. –Da bom le lahko tetoviral.
Ne. Nikoli. Dokler jaz ne rečem.
Steriliziral bi igle. Pral moj avto, odnašal smeti. Deklica za vase.
Koliko bom zaslužil? –Nič.
Nič. No, ja …
Veliko jih hoče to službo. –Kako naj plačam najemnino?
To ni moj problem.
Že prvi dan se pritožuješ. Čudno je. Ja, ne bo šlo. Spelji se.
Mevža. –Prav.
Lahko nekaj vprašam? Če bi delal tu? –Zakaj je še tukaj?
Recimo, da bi prišel bedak in hotel Smrt, ovito v zastavo konfederacije.
Lahko mu rečeš, naj se jebe. Ker je to trapast tatu.
Jaz ne sodim, stari. Nikoli.
In če bi prišel tip in hotel na prsih mrtvega prijatelja Jamesa?
Jamesa poznaš in nočeš tetovirati, ker je cepec
in je svet brez njega boljši. Kaj narediš? –Bi rad umrl? –Ne.
Gospa na motorju pa bi. Brez perila si bo osmodila muco. –Res hočeš?
Res hočeš? –Od tebe nič. Kdo je ubil Jamesa?
Zastava konfederacije? Motoristka?
Kelsey, taka si kot na sliki. Imaš pa več oblin, bolj krepka si.
Hvala za kompliment.
Če pogledam od strani, si malo podoben Antoniu Banderasu.
Kar glej postrani. Krasno. Chelsea … Kelsey. Oprosti.
Nič hudega. Kako ti je že ime? Pozabila sem. –Jake.
Kaj delaš? –Študiram za javno upravo.
Rada bi naredila Staten Island spet velik.
Staten Island je že zdaj kul.
Res je. –Ja. –Prvi tu si to rekel. –Ne, ne.
Najboljši kraj na svetu. Vsaj na vzhodni obali. –Oprostite.
Živjo. –Živjo. Pozdravljen.
Ej. –Ej. Bosta navadno ali mineralno vodo?
Ti izberi. –Raje imam mineralno. –Prav.
Rad imam tekilo. Samo Patron z ledom bi.
Prav. –Ti je prav? Raje imam tekilo. –Tekilo z ledom. Topel kruh?
Olivno olje? –Topel kruh.
Si odgnal še eno stranko? Pa kaj ti je?
Zelo mi je žal. Nepotizem, veste.
Je to bolezen? –Ja, zelo huda.
Ljubosumen bi moral biti. In pokazati.
Da bi bil ljubosumen? –Sploh nisi jezen.
Ni mi vseeno. –Izbrala sem najbolj vročega tipa.
Poglej me. Poglej moje joške. Cel Eifflov stolp jih drži tukaj.
Krasna si. –Hvala.
Prosim, ne jokaj tukaj. –Grozen si.
Kako to misliš? –Prozorno kožo imaš
in kolobarje pod očmi … Kot anoreksični panda si.
Vem. –Vedno si bil bled, kot bi bil bolan, pa ne bi vedel.
Zdaj bi pa razpadel, če se te dotaknem. –Oprosti. Slabo mi gre.
Kaj naj mu rečem? –Naj odjebe. Prvič ga vidim. DJ je.
Zakaj misliš, da led ni dobra super moč? Izjemna je.
Ice Flash lahko z ledom naredi vse. Neuničljiv je, ker je super led.
Lahko naredi orjaške ščite, ki odsevajo vse.
Lahko naredi orjaške ledene tanke, letala in reaktivce.
Helikopterje z orjaškimi izstrelki. Pomisli na vse možnosti.
Po svoje je kul. –Hvala.
Si se sam spomnil? –Ja. –Vse bolje ti gre.
Hvala. –Kakšne barve ščit ima?
Barve ledu. –Kakšna je barva ledu? Prozorna?
Modri led ali …
Modri le. Ker je super in kul. –Ja.
Se spomniš Ronnieja? Njegov stric ima lekarno.
Ključ imam. Pobrali bomo oksi. –Smo zdaj tatovi?
Ne, ne. Samo enkrat bomo to naredili in dobili denar za svoje sanje.
Rizični kapital za tvojo tatu restavracijo.
Nič takega. Jay–Z je s krekom financiral kariero.
Njegovi prijatelji so mrtvi ali zaprti. –Ja, ampak mi smo Jay–Z.
Ne njegovi prijatelji. –Vsi ne moremo biti Jay–Z.
Štirje Jay–Z-ji. Ni logično. Za vas bi naredil vse.
Hvala. –Cenim te. –Tega pa ne. Ne grem. –Kaj govoriš?
Noro je. –Kaj? –Potrebujemo te. Izvidnik si.
Kdorkoli je lahko izvidnik. Nočem zraven.
Potrebujemo te. Prijatelji smo. Zaupamo ti.
Prijatelji ne silijo prijateljev v butast kriminal.
Ves čas delam bedarije zate. –Kakšne? –Kaj pa vem.
Ko si mislil, da imaš raka na modih. –Pa smo tam.
Moral sem se dotakniti tvojih jajc.
Jaz bi to naredil zate. Rit bi ti pregledal.
Po vsem, kar smo naredili zate?
Kaj si naredil zame? Dovolil sem, da me tetoviraš. –Všeč ti je.
Za živo skicirko si me imel. V resnici mi ni.
Ne toliko, kot pravim. –Grem. Moj kiks.
Veš, kaj? Res si pizda. Pizda si. Ne ti meni pst.
Kako navdušena je. –Je to ona? –Prezgodaj sem stekla.
Kako suha si. Ješ kaj? –Ja. –Živjo. –Kako si?
To je Ray. –Kako? Lepo, da te končno spoznam. –Enako.
Zdi se, da te poznam. Mama stalno govori o tebi. –O, bog.
Ne, samo dobro. –Gremo jest? Naveličana sem jesti s pladnja.
Si lačen? –Vedno lahko jem.
Lepa šola. –Vedno lahko jem.
Klinčevi cepec.
Poglej ta dva angelčka. –Vem, kdo sta.
Ja, v šolo ju spremljaš. –Ja, vem, kdo sta. –Mojbog.
Kako srčkana je. –Kakšni kodri. –Peljala sva ju na Stomp. Znorela sta.
Obožujem Stomp. –Kaj je to? –Najboljši muzikal vseh časov.
Predstava, v kateri bobnajo na smetnjake, z metlami.
Domače stvari. Ti vidiš opekač in narediš opečenec,
oni pa vidijo pesem. Neverjetno je.
Brezdomec v podzemski za dolar igra s pokrovi smetnjakov.
Potem pa se je usral na peron. –No, ja.
Ne vem, ali bo za to dobil tonyja. –Z vajo in plenico bo prišel na Broadway.
Ja. –Je med vama resno?
V Boston grem spoznat njegove starše.
Za zahvalni dan. –Kaj? Za zahvalni dan boš v Bostonu?
Kje bom pa jaz? –Lahko greš zraven. Vsi bomo šli. –Veseli te bomo.
Misliš, da se boš spet poročila? –V kaj sem naju spravil.
Claire. –Veste, kaj? Bom jaz odgovoril.
Pred par meseci bi rekel ne, ampak … –Lahko gremo?
Scott. Ne bodi nesramen. –Saj nisem. Ves čas govori.
On je nevljuden. –Le klepetal sem. –Kaj si hotel reči? –Ne seri.
Jaz sem hotel reči, da pojdimo. Lepo sem se imel. Krasno.
Povezali smo se. Čas je za odhod.
Kasneje greva na zabavo, če hočeš z nama.
Samo ne osramoti me. –Tudi prav. Pojdimo.
Je pa dobre volje. –Poskusi to početi vse življenje.
Prima bo. –Ja. –Ne bo. Sovražim študentske žure.
Na nobeni nisi bil. –Uživaj. –Sprosti se in se prepusti. –Sprosti se.
Kaj študiraš?
Evolucijsko sociologijo s kančkom biologije.
Nisem vedela, da to obstaja. –Tu delaš, kar hočeš.
Dobri tatuji. Kot igralka jih ne morem imeti veliko,
če dobim angelsko vlogo. Kot mlada Wynona Ryder sem.
Lahko igram take vloge. In ko je Shakespeare pisal igre …
Kako se ti zdi? –Kaj je to?
Ritna luknja. Štekaš? –Mojbog.
Govorimo, kako je 1 % vse večji,
neenakost pa čisto podivjana.
Ne moremo nadaljevati s takim kapitalizmom.
Ja, sit sem gonje za bogastvom. –Točno. Kaj pa ameriški sen?
Vem. Zdaj je ameriška môra. –Točno. –Kajne?
Nazaj, nazaj. –Sranje.
Sranje. Samo ogenj je. –Ogenj je!
Zabavno je bilo. –Vem. Zelo.
Enkrat za spremembo sem se z vsemi ujel.
Prvič nisem šel vsem na živce. –Sem bi moral priti.
Ja? Bi prišel na tako šolo? –Dobro povprečje potrebuješ.
Tega pa nimam. Niti maturiral nisem.
Brez tega ne moreš študirati. –Že, a ni prepozno.
Kljub temu sem prestar.
Bil bi kot srhljiv agent za mamila v kotu. Vsi bi zijali vame.
Tu so vsi tako stari. –Prav. Sem pač neumen.
Si hotela to? Nisem pozoren. Ne morem mirovati.
Neumen sem. Butast bedak. Več bi moral delati.
In vsi bi se norčevali iz mene. Tega pa nočem. Torej ne. –Tako torej?
Tako dolgo boš razmišljal o študiju? –40 sekund sva hodila.
Dolgo sem razmišljal. –Prav. To je tvoje potovanje.
Vsekakor. Zdaj pa se lotiva prakse.
Kaj bova z Rayem? –Kako to misliš? –Ne trapaj.
Kako bova mamo pripravila, da ga pusti?
Meni se zdi v redu. –A tako? –Kaj hočeš?
Mamina izbira se naju ne tiče. –Vem, a jo morava varovati.
Ne more kar biti s prvim po atu. Preizkusiti mora nekaj tičev.
Mami tega ni treba. –Veš, da mora.
Zdi se srečna. Hočeš, da seksa s kupom tipov?
Ne, ampak, ja. –Ogabno.
Če bi vedela, da je nekaj slabo, ne bi preprečila, da se zgodi?
Kot dojenček Hitler.
Ne bi ubila dojenčka Hitlerja, če bi ga lahko?
Ga ne bi zadavila? –Je Ray dojenček Hitler?
Ja, v tej situaciji je. Dojenček Hitler je.
Mi ga boš pomagala ubiti?
Ja, prav imaš, Scott. Prav imaš. Jutri se vidiva. –Claire!
Claire!
Claire očitno uživa v šoli.
Ja. Kar razcvetela se je.
Ja. Lahko bi se spopadla s svetom.
Pri njej si vse naredila prav. Nekaj tega poskusi pri Scottu.
Kaj misliš o njegovi ideji o tetovatorski restavraciji?
Zdi se mi grozna. Tetoviranje je skoraj medicinski poseg.
Ne greš v bolnišnico naročit večerjo.
Všeč mi je, da sanja na veliko, a je tako izgubljen.
Naj se še tako trudim z dobro energijo zanj,
nima samospoštovanja. Ničesar ne bo dosegel.
Ne očitaj si. Veliko študij so naredili.
Pravijo, da je veliko tega genetskega. Podeduješ po starih starših.
Pojdimo.
Če nas kdo vidi, ali če slišiš sirene ali kaj slabega,
pošlji sms SI ZA? –Lahko kaj drugega?
To zveni kot vabilo na seks. –Samo opravi. –Prav.
Prav. –Pojdimo. –Dajmo že. –Počakajte. Pojdimo.
Srečno. –Rad te imam, Scott.
Sranje. Zares gre.
To!
Mrtev si.
Kaj se dogaja? –Kaj? –Kdo si? –Ne bi smel biti tu.
Trgovina je moja. –S kom govoriš? Kdo je to?
Pojdi noter. Bom že jaz opravil. –Kaj? Ne govori, naj grem noter.
Ja. Ne. Ja. Ne. Ja. Ja. Ne.
Ven iz trgovine! –Nič hudega ti nočem. –Ne že spet.
Že tretjič letos! –Sit sem vas. –Sranje. –Ven!
Pusti me! –Danes ne! Danes je dan Alana Moskowitza!
Kdo je lepotica? Živjo, Angelina Jolie.
Zaklenjeno je. –Kje so ključi? –Na pultu.
Zakaj si zaklenil? –Da ne bi kdo vstopil.
Ne boste me spet okradli. Ne v moji trgovini. –Prvič smo tukaj! –Sranje.
Ne bom popustil!
Jebemti! Sranje!
Si za? Si za? Si za? –Kaj se dogaja? –Tiho.
Bi fukal? Bi fukal? Bi fukal? Hočeš fukati? Hočeš fukati?
Igor, oglasi se. Dajmo, dajmo.
Ne, ne. Scott.
Izključita zvonjenje. –Prekleto.
Oscar, Scott tukaj.
Veš, ali ste mogoče že pred koncem?
Ključe potrebujemo.
Jebeš to. Ti mater!
Pridite, pojdimo!
Bežita!
Roparji so notri! –Roke gor! –Gospa notri ima pištolo.
Na tla! –Ne ganite se!
Zakaj bi oropal lekarno? –Saj je nisem. Izvidnik sem bil.
Tudi izvidnik izvaja zločin. Si zmešan?
Ray je kriv. Ven me hoče vreči.
V paniki sem se slabo odločil. Samo človek sem.
Slabo odločil? To je zločin. –Pa kaj? Sploh nisem šel noter.
Nič mi ne morejo. Ničesar nisem naredil. Ray hoče izbrisati ata.
Lahko mami pustiš srečo? –Saj je. Bo, ko se znebim tega tipa.
Nekaj skriva. Podlasica je. Spregledal sem ga.
Zato nisem hotela oditi. Norost stresaš na mamo.
Nič norega ne delam. Če ne bi ukrepal, bi bilo noro. Pa ukrepam.
Daj mami mir. Ne vedi se kot ti. –Kaj to pomeni?
Pokvaril si mi noč čarovnic. –Kar žuriraj.
Bom že jaz. –Ne boš. Ničesar ne naredi.
Bom že jaz. –Ničesar ne naredi.
Ej, Scott, kaj bo? –Živjo. –Živjo.
Otroka sem prišel pozdravit. Sta doma?
Ne. K babici sta šla.
Kaj pa ti delaš?
Skušam opreti steklenico vina, a sem uničila zamašek.
Lahko pomagam, če hočeš. –Ja, prosim.
To. –Ja.
Pričakuješ obisk? –Ne.
Ne. Čas za mamico potrebujem. Včasih morajo mamice piti, ko otrok ni.
Lahko ostanem? Potreboval bi mamičin čas.
Ja. Si dovolj star za alkohol? –Sem.
Raje bi kadil? Lahko tukaj kadim? –Ti kar.
Odpravi okna. Torek je. –Res? Ray ne mara, da kadim travo.
Jaz pa sovražim Raya. –Super.
Veš …
imaš najprisrčnejša otroka, kar sem jih srečal.
Ne morem verjeti, da sta Rayeva. –Vem.
Veš, kaj je z Rayem? Pred otrokoma o njem nikoli ne govorim slabo.
Kar je zelo težko, ker je pizda.
Si mislim, ja. Jaz nisem tvoj otrok. Privošči si.
Daj si duška. Vse mi povej.
Veš, da se trudi, da ne bi imel skrbništva za svoja otroka?
Lahko to narediš? –Ja. –Noro. –Vem.
Kdo se ne bi družil s tvojima otrokoma? –Le kdo?
Kakšna pošast se ne bi hotela družiti s tema otrokoma?
Tvoja hči je zadnjič pela. –Kaj je zapela?
Nekaj iz Oklahome. Tega ne maram, a sem bil navdušen.
Tak angelček je. Prvih par dni sem mislil, da je robot.
Vem. Tako popolna je. –Kakšen butec.
Ja. Videti ju hoče le v sredo zvečer za večerjo in v nedeljo.
Ne moreš kar izbirati. –Ne.
Sta tvoja otroka programski paket? –Čakaj … Ja.
Zakaj bi hotel svoja otroka, če nimaš stanovanja
in spiš na gasilski postaji? Mislim …
Neverjetno. Kakšen moški si ne more privoščiti bivališča na Staten Islandu?
Zguba. –Ves najin denar je zakockal.
Brezdomen je, brez denarja in ušiv oče.
Zakaj je tvoja mama z njim? –17 let se ni dala dol.
Nizka merila ima. –Res? Ja.
Nerada to rečem, a v postelji je dober. –Dobro.
Odvečen podatek. –Ja. Čudovitega tiča ima.
Njegova edina prednost.
Zaradi velikega tiča sem ostala 8 let dlje, kot bi smela. Dejstvo.
Zavohal sem te. Kaj, jebemti? –Kaj?
Vohuniš za mano? Si Magnum? Mami govoriš, da sem brezdomec.
Se ti zdi smešno govoriti, da sem zguba? –Kaj govoriš? Ne.
Si govoril z mojo bivšo ženo? –Ja. Prijetna je.
Res? Poroči se z njo, pa boš videl, kaj bo.
Samo mamo varujem pred tabo. Psihopat si. –Jaz sem psihopat?
Prijazen sem bil, ti svetoval, ti pa samo kadiš travo.
Uničiti hočeš vse, kar imam z Margie.
Ker si zguba! Pokvarjen 50-leten kockar.
Kdo stavi na Jetse? Se nisi poučil o stavah?
Jetsi se bodo pobrali. –Ne. –Tri prve izbire imajo. –Ne bodo se.
Tvoji mami nudim lepo življenje. –Ni res. Usrane si.
Narkoman si, pa sem jaz usrane? –Ja. Jaz sem zguba?
Največja zguba si. –Res? Ti že veš. Ob sebi jih imaš.
Preizkusi me. –Ne bo šlo, kot misliš. –Preizkusi me.
Pusti me. –No, daj.
Cepec. –Udaril bi me?
Pridi sem. –Ohladiti se moraš. Te bom jaz ohladil.
Si se ohladil? Sam si kriv. –Mami bom rekel, da si me hotel utopiti.
V samostoječem bazenu?
Srečo imaš, da očeta ni. Razbil bi te. –Res? Veš, poznal sem ga.
Ja? –Večkrat sva se srečala. Veš, kaj?
Še večji cepec od tebe je bil.
Dobro, nehaj. Konec je.
Ti je to všeč?
Jebemti. –Vdaj se.
Izpusti me! –Ne.
Mojbog. Kaj ti je?
Psiho je. –Ne pogovarjala sva se. –O čem?
Da ti je o meni lagal. –Vrgel me je v bazen.
Stran mora. –Ne, ti moraš oditi. Zdaj. –Zakaj jaz? On je začel.
Spokaj. Najdi si službo in življenje. Žicanja je konec.
Ti tudi. Gremo.
Kaj sem pa naredil? –Udaril si mojega sina.
Ne spoštuješ moje družine. Žival si. –Poslušaj. Pomiri se.
Ne bom se. Mojega sina si napadel! In si izmišljaš laži?
Delal si se, da si dober človek. Pa nisi. Majhen si.
Daj, da pojasnim. Pogovoriva se. –Ne obvladuješ me.
Prav, poslušaj. Nimaš vseh podatkov.
Scott se boji samostojnosti, pa nori.
Kot ko so Red Soxi dobili svetovno serijo. –Mojbog, utihni že.
Zapri. –Samo nekaj sem ga vprašal, pa je znorel.
Dal sem ga v mehko vodo. Ublažil sem napetost. Trening pač.
Ublažil sem napetost. –Sploh kdaj utihneš?
Kar naprej govoriš, pa ne veš, kaj. Nesmiselno je.
Kot bi nabral koščke informacij.
Nesmiselni so. Koščki so. Nesmiselni. Neumnost.
Nič ne bom rekel.
Do tu vaju imam. Opravila sem. Z obema. Spokajta se.
Margie …
Jebemti.
Kam bova pa šla? –Zakaj sprašuješ mene?
Ti si vse pokvaril, bedak.
Ej, stari.
Si jezen name? –Seveda ne. Si ti name?
Ne, ampak … –Sprašujejo o meni?
Ne bom te izdal. Ampak, kaj naj jim rečem?
Bil si izvidnik, ki ni gledal.
Hotel sem te vprašati.
Ker si tukaj,
me zanima, ali bi lahko jaz nekaj časa bival pri tebi.
To si me prišel vprašat? –In te obiskat. –Ne obiskat.
Vprašat. Ne moreš. –Nimam kam. –Pri meni je grozno.
Mama me je nagnala. –Kaj delaš?
Prišel si me vprašat, ali lahko bivaš pri meni. Nimaš me rad.
Rad te imam. Oprosti. Ne bi smel vprašati.
Prositi te moram za uslugo. –Karkoli. Samo reci.
Hraniti moraš mojega mačka. Naslednje tri ali pet mesecev.
Bi lahko kaj drugega? Na mačke sem alergičen.
Raje skrbi za Sprinklesa. Ker jaz skrbim zate.
Velja.
Poslušaj. Družiti se moraš s Sprinklesom.
Nočem, da mu daš hrano in greš. Popraskati ga moraš po trebuhu.
Povej mu, da ga pogrešam, in da bom kmalu doma. –Prav.
In kako gre Igorju in Richieju?
Richieja nisem videl.
Igor pa … Poglej na svojo desno. Tisto je Carla.
Ti mater. Resnična je.
Resnična je. –Ja. Mater. –Vroča je.
Resnico je govoril.
Dobro zanj. Super. –Ja.
Ej, ti. Kaj počneš tukaj?
Mislil sem, da je moja hiša. –Ven z mojega vrta.
Poberi se!
Vesela sem, da sva. Lepo je bilo. –Jaz tudi. Super je bilo.
Pogrešala sem te. –Tudi jaz tebe. Kot včasih je.
Pogrešam prijatelje. G. Morskega psa, g. Čudnega okostnjaka.
Tudi jaz sem te pogrešal. Pogrešal sem te.
Ej, težave imam. Bi lahko nekaj dni ostal tukaj?
O čem govoriš? –Saj je trapasto.
Z Rayem sva se stepla. Mama je prišla
in začela vpiti na naju. Nagnala naju je. Zmešalo se ji je.
Si zato zdaj tukaj? –Ne.
Si me fukal za streho nad glavo? –Ne. Nič nisem naredil. Kaj?
Bivališče potrebujem. –O, bog. Kolikokrat morava to ponoviti?
Kako to misliš? Samo za par tednov. Nič takega.
Tednov? Rekel si dni. –Ali par mesecev. –Mesecev?
V red se spravlja. Prihodnosti ne poznam. –Mater.
Na. Ne bom pustila, da me razjeziš.
Nekaj ti pa povem. Ob pamet me spravljaš.
Ne bom si dopustila, a me spravljaš ob pamet.
Tako nor si, da vse druge spravljaš ob pamet.
Normalni ljudje so po druženju s tabo kot Jack Nicholson v Izžarevanju.
Prav. Ja, ja. –Ostati moram zen. Meditirati moram.
Zdaj meditiram. Ti pa moraš oditi. –Kaj?
Ja. Tvoje stvari. –Prav. –Mirna sem.
Iti moraš.
Ven. –Nimam kam. –To ni več moj problem.
Hvala za seks. Bilo je čudovito,
dokler nisi spregovoril. Iti moraš. –Sem lahko v sobi tvojega brata?
Ne. –Pograd ima. –14 let je star.
Dougie, lahko prespim v tvoji sobi? –Ne. –Kristus.
Veste, kje je Ray Bishop? –Zadaj. Pridi.
Naslednjič si natakni masko, preden izstopimo.
Minuto sem te čakal pred vrati.
Vedno prikriti komplimenti. Reci kaj lepega … –Vsak kompliment je dober.
Konstruktivna kritika je. Povej.
Bolje bi se odzval na spodbudo. –Spodbujam te, da drži jezik.
Mehak je. Ne prenese. –Čustven jedec je. –Ja.
Ta generacija ne prenese kritike. Razburi se.
Nisem cela generacija. Le moški. Moški s čustvi.
V slabo luč me spravljaš. –Moški si? –Nehaj.
Ray. Ray.
Kristus.
Zakaj si prišel? –Poslušaj.
Nimam kam. Zmanjkalo je možnosti. –Kaj me to briga?
Žal mi je. –Zaradi mene spi pod drevesom.
Sploh veš, kaj si mi vzel? Veš
Od moje bivše si hotel izvedeti, kakšen sem? Kaj si pa mislil, da bo rekla?
Ne vem. –In nisem kockar. Dnevno trgujem.
Ne poznam razlike. –Pa si vseeno stegnil jezik.
Nisi neumen. Vedel si, kaj delaš.
Po mnenje si šel k osebi, ki me najbolj sovraži.
Zakaj nisi teh vprašal teh fantov? Si pomislil na to?
Žal mi je. Prav imaš. –Če bi ti bilo, tega ne bi naredil.
In zdaj nimaš kam, pa prideš sem s tem pasjim pogledom,
in meni naj bi bilo hudo? –Vem le,
da ti mama ne bo odpustila, če ne boš prijazen od mene.
Na to karto boš igral? –Dobra karta je.
Drugega nimam.
Ray.
Ej, Ray.
Raymond. Ray!
Kaj je? –Ne morem spati. Zame je prezgodaj.
Veš, kaj naredi? Drži jezik.
Zaspi. –Hvala.
Ne morem zaspati. –Namoči travo v Nyquil, narkoman klinčevi.
Kaj naj naredim? –Kot vedno sedi in ne delaj nič.
Kam greš tu na stranišče? –Lulat tja, na veliko pa v lokal čez cesto.
Lep dan želim. –Hvala.
Kako si spal?
Stanov poba si. Pogumen je bil. Počaščen sem.
Hvala. Tudi jaz sem počaščen. Jaz nisem naredil ničesar.
Misliš, da ne? –Ja. –Cenim tvojo žrtev.
S to sem hotel narediti vtis na punco. –In kako je šlo?
Slabo. Že 18 let sva poročena. –Uboga ženska.
18 let, kaj? –Čestitam. –Hvala.
Drugi so maorski, plemenski. –Čudovito delo. –Hvala.
Kaj to pomeni? –Moč in pogum. –Res? –Ja.
Zakaj si še tukaj?
Če verjameš ali ne, v eni noči nisem našel bivališča.
Verjamem. –V riti sem, Ray.
Res je. Pojej brezplačni zajtrk
in se odpravi. –Že v redu. Poba lahko ostane.
A moraš delati. Boš delal? –Ja. Sem zdaj gasilec?
Ne. Pojdi očistit stranišče ali pa spokaj.
Če si zdaj gasilec?
Naredi mi uslugo. Uporabil sem stranišče spodaj. Lahko začneš tam.
Krasno. –Vzemi rokavice. Blatno je.
Pri tako velikem madežu grem gor in dol, potem pa levo in desno.
V ritmu. Tako. Očistiti moraš poškropljeno.
Vidiš to? Lepa ravna črta. –Veliko usranega dela imate, ne?
To ni usrano delo. Hočemo, da je naša hiša lepa. Saj veš, ponos.
Oprati moraš v vroči. Ne v topli ali mrzli. V zelo vroči.
Zaradi stenic. –Kaj so stenice?
Žužki, ki pridejo v tvoj dom in te izženejo.
Veš, kako se razmnožujejo? –Ne. –Samec svoj penis
zarine samici v trebuh. Ima samica vagino? Ima. Pa ni važno.
Zarine ji ga v trebuh.
Kako vse to veš? –Pozanimal sem se.
Samo prepogni. Tako, ja. –Samo prepognem. –Tako je prav.
Zelo lepo.
Zelo dobro.
Ko imaš stenice, vsi odidejo.
Starši ne kličejo, bratje in sestre ne pridejo več, punca je odšla.
Vsi so šli. Veš, kdo ti na koncu ostane? Ironično? Stenice.
Če bom postal načelnik, boš ti moj pomočnik.
Ja? –Kaj bo, poba? –Kako je šlo na testu?
Težek je bil. Upam, da sem dobro opravil. –Jebemti.
Dobro dela. –Zna oprati avto.
Čaka ga kariera v avtopralnici. –Mu boš kdaj popustil?
Ne vem, kaj naj naredim.
Ne naredi ničesar.
Si delal, ko je Stan umrl?
Veš, da sem bil. –Na kaj si najprej pomislil, ko si slišal?
Spraševal sem se, ali ima otroke.
Zakaj ga moramo čistiti? Ogenj ga bo umazal.
Mislite, da je žrtvam ognja mar, ali se tovornjak blešči?
Samo pravim. Ne vem, zakaj ga morate čistiti.
Hočete biti na požaru seksi?
Všeč mi je.
Ne! Nehajte!
Naj ti popravim. Zdrsava.
Čudno je, da greš ti z mano v šolo. –Zakaj? –Vedno gre Scott.
Včasih grem jaz. –Pa že.
Je z vama čuden?
Ne. Prijazen je.
Vpraša me, kako mi gre. –In kaj mu rečeš?
Da mi gre dobro.
Ni ti treba lagati, da bi bilo meni laže.
Vem, da bi se z vajino mamo lahko bolj potrudila razumeti.
Žal mi je, če se nisem ravno izkazal.
Kaj je to?
Ice Flash. Scott mi ga je narisal. A ni ravno dober.
Njegove risbe so bolj tako. –To sem narisal jaz.
Tako je narisal on.
Dobra je, kajne? –Ja, več kot dobra.
Odlična je. –Ja. Rekel je, da me bo naučil.
Naučil te bo risati tako? –Ja.
In drži besedo.
Zdaj je tu tako lepo. Krasno je. Krasne barve.
Vse je krasno. –Ej. –Živjo, Scott.
Kaj se dogaja? Zakaj je vse drugače? –Lepo, ne? Ti je všeč?
Je to rožnat stol? –Ja. Prenavljali sva. –In zakaj zavese?
Ja. In rože. –Tvoja mama ima odličen okus.
Ja. –Kje stanuješ? –Na gasilski postaji pri Rayu.
Prav. Veseli me, da nisi na cesti. –Sem ti rekla, da ni brezdomec.
Prav si imela. Krasna zelena.
Veliko sem se naučil in se povezal s fanti.
Pripravili so me k čiščenju. Pomivam in delam na postaji.
Zdaj res razumem, zakaj si me vrgla ven.
Mislim, da sem zdaj urejen in sem se pripravljen vrniti.
Prav. Misliš, da veš, kaj je trdo delo?
Ne bi rekel, približno pa.
Pomil si tla in kuhal, enkrat si očistil stranišče.
Kako je s tvojo ramo po vsem tem garanju?
Norčuješ se iz mene. Zakaj? Res sem trdo delal. Vprašaj Raya.
Vrniti se hoče.
Požri tiča. –Za zajtrk sem ga imela. Sita sem.
Kje je atov kotiček? –Kvariš užitek. –Kje je?
Njegovih in mojih stvari ni. Kaj se dogaja?
Srček, res mi je žal. Žal, da sem bila glasna
in da sem se smejala. Pojdiva ven. –Pomeniva se. –Hitro bo.
Žal mi je. –Nič hudega. –Pomeniva se. –Zunaj. –In to resno.
Menda nisi.
Alarm. Vozilo s cisterno prvo. Omarica 118. Močno se kadi s strehe.
Scott, bi šel zraven? –Pa smem?
Ja, prisedi. –Prisedi!
Posluh. Več klicev s te pozicije. Požar je. Opremite se.
Ladder 57 Staten Island. –Povej. –Drugi alarm. Omarica 118.
Gori v 1. in 2. etaži petetažne večstanovanjske stavbe.
149 šoferju 149, začni.
Šofer 149 kontroli. Odpri hidrant.
Opremite se. –Sprejeto.
Ladder 57 šoferju. George, odpri okno v 3. etaži,
potem pa pojdi na streho. –Razumem.
Šofer 149, odpri vodo.
Pripravljeni? Odprl bom vrata.
49, voda teče.
Začnite. Čim bliže.
Gor.
V redu sem. –Si cel?
V redu bodo. Obvladajo. –Ja. Vem.
Videti je hudo, a vedo, kaj delajo.
Ladder 57 šoferju 57. Odprl sem okno v 3. etaži. Prihajam na streho.
OV 57 kliče 57. V 2. etaži imam 10–45.
Po notranjih stopnicah ga bom prinesel. –Sprejeto.
57 na strehi kliče 57 … –Šofer 149 kliče 149.
Kakšen je pritisk vode? –V redu.
579 kliče 57. Stanovanja v 1. etaži so prazna. –Sprejeto.
Na prvem požaru je vsak živčen.
Kot novinec sem se tako bal, da sem hodil za stotnikom
in se ga držal za suknjič. Hodil sem za njim in se ga držal.
Vsak se malo prestraši. Tako ostaneš iskren.
Če se ne bojiš, je s tabo nekaj narobe.
Mimogrede, tvoj ata se ni nikoli prestrašil.
Kako veš?
Takrat sem bil pol leta z njim na isti postaji.
Šele zdaj mi to poveš? –Nisem te hotel spraviti v zadrego.
Nismo te hoteli žaliti, ker se zdiš občutljiv. –Ne. Kakšen je bil?
Tak kot ti. Če ga nisi poznal, si mislil, da je od rojstva na kreku.
Ne, dober človek je bil. Krasen. Res.
Menda je bil zelo smešen.
Veliko si je dovolil, ker je bil simpatičen.
Kaj si je lahko dovolil?
Po dolgi noči smo se peljali po zahodni obvoznici.
To poznaš. –Dobra je. –Zlezel je skozi sončno streho.
Sedel je na strehi in ni hotel noter. Pospeševali smo in zavirali.
Ko smo prišli do mosta, je padel na vetrobransko steklo.
In je … –Kaj? Kaj, jebemti?
Držal se je, klel, tiščal obraz na šipo in vpil: "Pizduni".
Kot Tom Cruise v živo. No …
Prišli smo v Brooklyn in tam so nas čakali policaji.
Sranje. –Rekel sem si: "V riti smo." Stan je zlezel dol in šel k policaju.
Mislil sem, da ga bo usekal.
Prišel je do njega, ga zgrabil za lica in poljubil na usta.
V gimnaziji sta bila sošolca. Sošolca sta bila.
Le Stan si lahko dovoli kaj takega. Prisežem.
Govori se, da je od policajev dobival koko. –Ne od tega. Od drugega.
Kaj? Ne, ne. Kokain? Ne. –Fantje, njegov ata je.
Pa kaj? –Nisem vedel, da je skrivnost. –Ne morete me dražiti s tem.
Ne razumete. Mama pripoveduje, kakšen svetnik je bil.
Rad bi slišal o kokainu. –Otroško različico. –Ne, resnico.
Ne veste, pod kakšnim pritiskom sem, ker je popoln. –Zadeti smo bili.
Lepo. –Vsi. Res smo bili.
Časi so bili drugačni. Vsi smo ga jemali. –On tudi.
Jemal si ga. –Pred štirimi leti sem nehal.
Zato je ostal tako suh. –Hitro presnovo imam.
Na bolivijskem kovancu bi moral biti.
Ko smo se igrali, smo se igrali.
V službi pa je bil resen.
Jasno? Njega si hotel ob sebi, če si šel v ogenj.
Če bi na novo naredili gasilca …
Bi bil on … –Prototip. –Točno. Od glave do peta.
Gasilec je.
Zelo pogumen je bil. –Ja.
Veš, razmišljal sem o tem, kar si rekel na tekmi.
da gasilci ne bi smeli imeti otrok.
Nekaj ti povem. Tvoj ata
ni umrl le pri reševanju tistih dveh. Pogosto je to počel.
Včasih niti na cev ni počakal. Kar pognal se je v ogenj,
mi pa smo se čudili, kaj počne. Če je slišal, da je kdo notri, je šel noter.
Tak … Tak je bil. Tako je bil narejen. Ni mogel drugače.
Razumeš?
Hvala, da si povedal.
Super je.
Oklofutal bi me, če bi me slišal to reči, vendar je bil junak.
In junake potrebujemo.
In smejo imeti družine. Vem, da to pomeni,
da ljudje trpijo. Zaradi tega mi je žal.
Meni je žal, da sem bil cepec. Vsaka zgodba ima dve plati. –Ne.
Hvala, da ste povedali. In me sprejeli. –Ni treba, da se gremo Oprah.
Že v redu. –Na Stana. –Na Stana. –Na Stana.
Glava me boli. Zato ne pijem, ampak samo kadim travo.
Kaj boš naredil?
S čim?
S svojim življenjem.
Nekaj te gotovo navdušuje.
Ja, tetoviranje. To imam rad.
Si se ukvarjal s tem? –Ne. Veliko vaje terja.
Prijatelji se mi ne pustijo več tetovirati. –Mene tetoviraj.
Kaj?
Nobenih tatujev nimam. Prazno platno sem.
Na hrbet mi ga daj. Za vajo.
To praviš, ker si pijan. –Ni vsak pijan, ko se prvič tetovira?
Res je.
Hrbet je moj. Dol mi visi. Ne bom ga videl. In nekaj ti moram povedati.
Videl sem tvojo risbo za Harolda.
Kar navdušila me je.
Res dober postajaš. –Veliko vadim. –Ja.
Za vse velja, če nekaj delaš, ti gre vse bolje.
Res bi rad, da ti uspe, veš. Verjamem vate.
Hvala.
Res me moraš imeti rad. Tudi jaz imam rad tebe.
Cenim to. –Boš rekel? –Nisem pripravljen reči tega.
Moraš. Kaj, če jutri umrem?
Potem bom moral reči: "Čeprav tega nisem povedal …"
Poslušaj … –Z veseljem te bom tetoviral. –Prima.
Ampak nobenih samorogov. Ali mavric.
Nič iz dekliških pobarvank. –Prav. –Ne delov telesa ali golote.
Prav. –Ne kitajskih pismenk. Hočem prebrati, kar bo pisalo.
Nočem naročila za piščanca s pomarančo. –Prav.
Zdaj pa bo. Pripravljen? –Ja. Opraviva s tem. –Hvaležen sem.
Zelo lepo je. Dobro.
Jebemti.
Zakaj se tetoviraš?
Kaj pa vem. Kadar imam težave, se grem tetovirat.
Sprošča in pomirja me. In mi pomaga razmišljati.
To te sprošča? –Ja.
Si kdaj pomislil, da bi šel na jogo? Ali meditiral?
Zakaj ne daruješ krvi? Tudi tam so igle.
Lep tatu. Čisti as.
Mi gledaš v karte, usrane? –Kaj? Ne.
Tatu mislim. –Kaj delaš? Dobre karte imam, pa goljufaš?
Tatu je mislil. –Najslabši lažnivec si.
Koliko je 6 x 4? –24?
Ja, 24. Koliko je 7 x 5?
35.
35? –Odlično. Poglej, kako pameten si.
Po potezah skušam ugotoviti, kaj rišeš.
Nič čudnega, sicer te bom ubil. –Nič čudnega. –Prav.
Saj ni videti čudno, kaj? –Sploh ne.
Dobro. Veš, da ga bom umoril. –Čudovit je.
Mora tako boleti? –Igla te zbada v hrbet. Ja.
Vem. Mislil sem, da imam več maščobe.
Lahko jaz dobim tatu? –Ne. –Ja. –Ne. –Prav. –Ne kvari popolnosti.
Vsi. Obe enoti. Prvi na mestu. Telefonski alarm. Omarica 343.
Avenija Carpenter 18.
Dim skozi okno v 2. etaži zasebne hiše. Izvoz.
Halo. Oprostite? –Ja. –Ej, kako si?
Kaj je? –Pomoč potrebujem. –Veš, da. –Daj mi … –Mojbog.
Ne skrbi. Vse je v redu. Nič hujšega, le malo pomoči potrebujem.
Takoj je treba oskrbeti. –Si v redu? So te ustrelili? Zabodli?
Nič hujšega. V žepu mi je razneslo vap.
Pred jogo se nisem ogrel. Tenis sem igral. Spodrsnilo mi je.
Katero je? –Kaj naj rečem? Nič ni, le zdravniško oskrbo potrebujem.
Samo tvojo. –911 moram poklicati. Ne vem, kaj narediti.
Ne, ne, poslušaj. Nobene policije. Ne danes.
Kaj pa to pomeni? –Ne. Ni treba vpletati vlade.
Skupaj urediva. –Zadet sem. Ne morem ti pomagati.
Tudi jaz sem zadet. –Potem veš, kako se počutim.
Kaj naj naredim? –Poglej to. Kakšno peno potrebujem. –Ti mater.
Imaš kaj za šivanje? –Stari! –Majhno šivanko za vezenje? –Ne.
Kaj je bilo? –Nesporazum. Sprli smo se, a smo se pobotali.
Razčistili smo. Kot prijatelji. –V bolnišnico moraš, da ne umreš.
Ne bom umrl. Bom umrl? –Ja.
Prepričan sem, da boš umrl, če ne greš v bolnišnico.
So tu detektorji kovine? –Ne vem. Zakaj?
Ne skrbi. Kasneje ti bom povedal.
Sranje.
Jebemti. –V redu boš. –Mojbog. –V redu bo.
Pomoč potrebujem. Možak močno krvavi.
Nosila, prosim. –Hvala ti. –Dobro. Pritisni na to.
Živjo, ustrelili so ga ali pa zabodli. Ni točno povedal.
Gospod, so vas ustrelili? Zabodli? –Ne. V trnje sem padel.
Prav. Naj izpolni te papirje. Zdravnik vas bo poklical.
Zamenjajva identiteto. –Ne. –Daj mi svojo vozniško.
Nisva si podobna. –Nihče ne bo opazil. Zaupaj mi.
Krvavim, a me žene na potrebo. –Kristus.
Margiejin sin sem. –Ne poznam je.
Samo nadomeščam. –Prav.
Vem. –Bolečina se vrača.
Mojemu očetu povej, da ga sovražim
in ga imam rad. In mu odpuščam. –Ne bo treba, ker boš preživel.
Moji sestri povej, da vem, da je moja mama.
Hudo. –Prišel sem, čim sem mogel.
Morava mu pomagati. Krvavi. –Je policaj?
Videti je kot policaj. –Oprostite.
Ray Bishop, Ladder 57. Moramo mu pomagati in nekaj ukreniti.
Kar za mano. –Pridi, kolega. No, pridi. Tako. V redu boš.
Trebušna rana.
Kje? Dajta ga v dvojko. –Življenjski znaki.
V redu. –Sem. Majica mora stran. –Bo za travmo?
Sranje. –Lepo počasi. –V šestici se dobiva. V šestici.
Je tvoj prijatelj? –Ne, samo pomagal sem mu.
Scott ga je pripeljal. Prišel je na postajo, ko nas ni bilo.
Krvava sta. Slecita se in vrzita sem.
Dajta sem.
Kar pustita. Kaj je to? Kaj je to?
Tvoj sin je vadil na meni.
Kakšen je? Zdaj še ne smem videti. –Pokaži.
Rekel je, naj delam, kar hočem.
Kristus. –Saj ni tetoviral kakšne neumnosti? Celo večnost je trajalo.
Ne.
Oči nikoli ne naredim prav. Pretemne naredim.
Lepo je.
Ponosna sem nate.
Res bi lahko to delal. –Hvala. –Saj ni kakšnih kitajskih pismenk?
Ne, ne. Rekel si, da ne.
Veš, da to upoštevam. –Hvala, da si mu dovolil, Ray.
Jaz sem sedel, on je pa delal.
Na hrbtenici ti je bilo všeč, ne? –Junaško si prenesel. –Trzal sem.
Mojbog. Lahko vsaj zagrnemo zaveso?
Moja fanta. –Ljudje tukaj umirajo.
Daj, no. –Mama, nočem ga objeti. Nima srajce.
Daj, no, saj zmoreš. –Gladek si kot morska vidra.
Prosim, nehati morava. Prosim, nehaj.
Zadnjič sem bil z Rayem in fanti v baru,
pa so pripovedovali o atu. Marsikaj sem prvič slišal.
Da je jemal kokain in bil šaljivec. –Ja.
Res je bil šaljivec.
Pa tudi neobvladljiv in nor.
Zakaj mi nisi povedala? –Ne vem.
Hotela sem, da imaš lepe spomine, da ublažijo izgubo.
Nisem vedela, kaj naj rečem. Recimo,
da je ata rad gledal risanke s tabo, ker je bil stalno na tripu?
Ja. Zveni kot dober ata.
Veš, kaj? Saj razumem.
Ker vem, da je imel težave
in probleme kot vsi drugi, mi je lažje.
Počloveči ga.
Dober je bil. Pa tudi zelo zapleten.
Veliko srce je imel.
Kot Ray?
Ja, pa že. Kot Ray, ja. Ja.
Lahko bi rekla, da imaš tip človeka.
Ja. Določen tip imam.
Vem, da ne govoriva veliko o tem,
ampak ata pogrešam. Zelo.
Jaz tudi.
In …
Žal mi je, da sem bil tako težaven.
Poskusil se bom vzeti v roke. Ampak težko je.
Mislim, da bo vedno težko.
Ray mi je všeč, a se mora znebiti tistih brkov. Prosim te.
Ljudje mislijo, da me je ugrabil. Kako naju gledajo v trgovini.
Sprašujejo me, ali sem v redu. Jaz pa povem, da je mamin fant.
No, srečno. –Hvala za prevoz. –Bodi samozavesten.
Ja. –Dobro, pokaži jim.
Kelsey! Živjo. Kako si? –Kaj pa ti tukaj?
Govoriti sem hotel s tabo. –Danes ima test za javno upravo.
Spomnil sem se. Zato sem hotel … –Iti moram. –Grem lahko s tabo?
Zakaj? –Za moralno podporo. Rad bi ti stal ob strani.
Ne morem ti preprečiti. –Dobro. Lepe lase imaš. –Hvala.
Najbrž bi rad govoril o odnosih in resnih zadeva, a ne morem.
Učiti se moram in se zbrati, da ne bom zamočila. –Prav.
Lahko ti pomagam, če hočeš.
Nočeš mi pomagati. –Hočem. Z veseljem.
Prav, vprašaj me ta del. –Prav.
Dobro. –V redu. –Pa dajva.
Amy ima v službi tri naloge.
Ocenjuje, da bo za prvi dve porabila 45 minut,
za tretjo pa dve uri in 10 minut.
Če je ocena pravilna, koliko bo porabila za vse tri naloge?
Tri ure in 40 minut. –Si uganila ali si vedela?
Ne, prav je. –Neverjetno.
Hudo. –Ni tako izjemno. Pomiri se. –Pa je.
Je vse matematika? Mislil sem, da je o mestu. –Dokazati moraš, da nisi neumen,
potem pa lahko delaš za mesto. –Torej jaz ne bom mogel.
Jaz … –Pozor, prosim. Trajekt bo pristal.
Ljubim te. Zelo. Vedno sem te.
Zato se vedno vedem tako čudno. Ne vem, kako naj se izrazim.
Greva naprej? –Ja.
Dobro. Od 250 ljudi, ki delajo v zdravstveni ustanovi,
je 16 % administratorjev. Koliko …
Ne vem, kje sem bil.
Od 250 ljudi v zdravstveni ustanovi
je 16 % administratorjev. Koliko je drugih? –Stran mi kažeš.
Me boš počakal, pa bova šla skupaj nazaj na Staten Island?
Veš, da. Kako dolgo bo trajalo? –Tri ure in pol.
Prav. –Res? –Se bom že z nečim zamotil.
Prav. –Prima. Srečno.
Naredi kaj kulturnega, Razširi si obzorje.
Prav. Srečno. Zabavaj se.
Mater, norim. Bojim se.
Posvečeno spominu na Scotta Davidsona
KRALJ STATEN ISLANDA
Prevedla Tanja Borozan Karantanija cinemas
Uredil metalcamp
Tehnična obdelava DVD Rippers Slovenija