Pentagon 1942.
Druhá světová válka zuří už třetím rokem.
Nacisté, kteří vítězí v Evropě, vyhlásili válku Americe.
Od Pearl Harboru uplynulo 9 měsíců.
Pohov.
Pohyb, pohyb, pohyb!
Raz, dva, tři...
Že je to výborný chlapík,
že je to výborný chlapík,
tak zpívá každý z nás. Hurá!
Ať si ti Japončíci dají pozor. Hodně štěstí.
Technikům budete chybět.
Děkuji, pánové. Já to postavil, tak to taky s radostí sním.
Výborně, pane.
- Dejte Japoncům zabrat, Grovesi. - Díky, Thomasi.
To si pište.
Pane!
Přicházím o možnost velet svým mužům v boji.
- Plukovníku, to nejde. - I Bronson chce na frontu!
Grovesi, vy jste technik.
Budete vést svou válku tady.
Že ta zbytečná práce, co mi dáváte, vede do slepé uličky?
Tu slepou uličku osobně podporuje prezident.
To mi neslibovali, ani jsem to nečekal.
Biflujte. Zajeďte za tím vědcem do Chicaga.
Když to jde, rozjeďte to.
Vyberte si, koho chcete, dostanete, co je třeba.
Třeba tuhle válku vyhrajete úplně sám.
A cestou získáte další hvězdu.
Morálka našich hochů v boji je vysoká, a dávají Němcům zabrat,
ale ztráty jsou pro Spojence největší překážkou
ve válce proti nacistickému nepříteli.
Špatné zprávy máme z války v Pacifiku.
Bylo potvrzeno potopení tří amerických křižníků.
- Jména zatím nebyla oznámena... - Dále!
Zprávy hovoří o náletu japonských bombardérů a stíhaček.
- Tady. Tady jsem! - Liszarde?
Szilard!
Generále Grovesi, čekal jsem vás. Pojďte dál.
Promiňte. Někdy se tu zapomenu. Obrazně řečeno.
Přečetl jsem si to. Je to možné?
Mohl byste mi přitočit trochu víc horké?
Pohádky mi moc nesedí, tak mi jen řekněte šťastný konec.
Co jsem napsal, je možné. Možná i nevyhnutné.
Separujte uran 235.
Pak náhle přiveďte dvě části prvku dohromady,
aby výsledná masa, takhle velká, generále,
prošla spontánní samočinnou reakcí.
A kdyby tohle bylo epicentrum toho výbuchu,
tak by se rozložilo celé Chicago, které odsud vidíte.
Aleluja.
V tuto chvíli máme jen teorie, koncepce, nápady...
Když to dokážeme my, dokážou to i Němčouři.
Ano, Německo má k tomu vědecké schopnosti.
- Generále, potřebujeme tu velení. - Děkuji vám.
Potřebujeme spojence!
SEVERNÍ KALIFORNIE, ŘÍJEN 1942
Povídej o tom generálovi.
Proč?
Protože je to tak tajemné.
"Sejdeme se na odlehlém místě.
Buďte tam mezi 4:20 a 4:29."
Povídá se, že to je balík,
který většinu života
vrtal díry v Jižní Americe.
- Jistě hroby pro domorodce! - Ach, Franku!
Kitty, Robert je přece vědec.
Armáda ho chce se vším všudy.
Se vším všudy, tak proč si ho nevezmou?
Musím vědět, co mi nabízí.
- Musíme jet tak rychle? - Ano!
- To je bláznovství. - Ano!
Ano!
Tudy, dr. Oppenheimere.
Doktore, tady nahoře.
Groves, Leslie. Přátelé mi říkají Dick. Posaďte se.
Důmysl. To se mi líbí.
Vytvořil jsem to tu z ničeho.
Volno!
Starej má rád soukromí, co?
Víte co?
Ten mudrc chce mrkvovou šťávu.
Dejte mu, co chce, Bronsone! Zvykejte si.
To je ale trouba.
Oppenheimer je děsná bedna. Má v hlavě víc rozumu než se sluší.
A je si toho vědom. Je náladový. Nebude lehké ho zkrotit.
Generál ví, co dělá.
Oppenheimer není jako my.
Když ho generál vybere, bude to chyba.
Je třeba dát to dohromady.
Já myslím, že vy jste ten správný člověk.
A já mám slabost pro schopné lidi.
Němčouři na tom pracují ze všech sil.
Je jasné, co bude, když nás předběhnou.
Tak čím byste začal?
Soustředěním.
Máte výborné mozky, co tančí na různou notu.
Dejte je na jedno místo, izolujte je.
Vytvořte atmosféru stresu, tvůrčího stresu.
Ať řeší jeden jediný problém.
Budete mít jednoho vedoucího. Teď je vedení roztříštěné.
- Všechno centralizujte. - Ale má to háček.
Některým lidem se nelíbí vaše politické názory.
Moje názory jsou jako otevřená kniha.
To doufám. Mohl byste vyhrát válku
i Nobelovu cenu, dá-li Bůh.
Major De Silva chtěl, abych připomněl,
že máte chytit vlak v 18:00 hod.
Nemají pokoj svévolníci.
Doktore,
jestli to vezmete, a to říkám ve vší skromnosti,
intelekt tu nebude na prvním místě.
Ten generál je ale pošuk.
Je to nula. Do týdne mi bude zobat z ruky.
Takže to vezmeš?
Mám různé otázky. Celý kaleidoskop otázek.
Rozumím.
Jsem hvězda nezávazné konverzace u snídaně.
Musíš se šetřit i na večery, když budeš ženou velkého zvířete.
- Znamená to přestěhovat se? - Hmm.
Tak to musíš říct Ano.
Na Berkeley jsi příliš chytrý.
Michelangelovo Stvoření Adama -
počátek a osud.
Počátky a osud.
Zápas o odhalení jednoho a objev druhého. Taková je věda.
Když teď odcházím, abych odhalil vlastní osud,
gratuluji vám, že jste nejlepší z nejlepších.
Všem vám věřím. Bůh s vámi a prožívejte bohatý a šťastný život.
- Děkuji vám. - Budete nám chybět, Oppie!
LOS ALAMOS, NOVÉ MEXIKO DUBEN 1943
Rychle! Pohyb, pohyb!
Pohněte s tím!
Pane!
- Dobrý den. - Jen dobré zprávy.
Veřejné služby jsou v provozu,
kanalizace je zabezpečená, všude je tekoucí voda.
Dvě vědecké budovy...
To nestačí. Určitě máme pár týdnů zpoždění.
Nahoře je banda vědců, kteří se jen tak potloukají.
- Pár jich sem dopravíme. - Ano, pane.
Pro další muže nemáme ubytování, pane.
Ubytování? To si myslíte, že tu budou spát?
Sežeňte stany pro klid v duši, ale na své náklady.
Nežádal jsem snad o psy podél plotu?
- Žádné tu nevidím. - Jsou na cestě, generále.
Takže,
všechno, co se zde bude dít, je přísně důvěrné.
Žádné výjimky. Ani manželky. Ani holiči.
Žádné výjimky.
Vše, co uvidíte,
co uslyšíte,
co budete číst a o čem snít,
z čeho vás bude pálit žáha nebo bolet žaludeční vřed,
z čeho se budete potit,
co vás bude v noci budit, cokoliv,
to všecko...
...náleží armádě Spojených států.
Nebo mně, jestli vám to líp vyhovuje.
Teď, pánové, musíte sestoupit z oblak
a pustit se do dosažení vítězství ve válce.
Řeknu to jen jednou. Víckrát to nebudu opakovat.
Kdo ví, oč jde, mi rozumí. Ostatní asi ne.
Nejste tu proto, abyste se tu cítili jako doma.
Je to jasné?
Jste tu proto, abyste se povznesli nad teorie,
spekulace a fantazírování.
Jste tu proto,
abyste svůj talent daný Bohem, svůj mozek a energii využili
pro praktické úsilí o nalezení jediné věci.
Válečné zbraně.
Jaderné zbraně. Atomové bomby.
Omezte to reptání na minimum, pánové.
K čemu bomba? Proč neshodit jeho na Berlín?
Bude to mít stejný účinek.
Budeme o tom hovořit jako o "věcičce" nebo "zařízení".
Je to jasné?
Existuje jedno slovo, které nechci slyšet.
To slovo zní "nemožné".
- Dva dny zpoždění. - V 109 East Palace Street
jsem se chtěl ohlásit paní McKibbenové.
Nebyla tam, a autobus mě zavezl zase málem zpátky do Chicaga.
Proseděl jsem ve vlacích, autobusech
a na nádražích
šedesát hodin.
V Santa Fé mi řekli, že tohle místo neexistuje.
To je pravda.
Tak kde tady může člověk dostat něco k snědku, hm?
- My už jsme jedli. - To je výborné!
Jestli se chceš osprchovat, tak dělej.
Ve dvě hodiny vypnou vodu.
Ihned otevřete ty dveře!
Nemohl jsem to otevřít.
Za měsíc se budeš spíš dobývat ven. Ty jsi Merriman?
- Ano. - Richard Schoenfield.
Já jsem tu doktor.
Právě takového spolubydlícího hledám, s trochou hrubé síly.
Do prdele! Co to proboha je?
- Vypadá to jako lednička. - To jo.
- Asi se zasekla. - Přišel jsi právě včas.
Zaplaťpánbůh, že jsi tady. Který konec chceš?
Jsi připravený?
- Pomůžeš mi? - Zvedej.
Oppieho hoši. Vyřeší každý problém.
Pánové, tento projekt je rozdělený do tří oblastí.
Fyzika. Kolik materiálu je třeba? Plutonium nebo uran 235?
Dále výroba materiálu, ta je mimo nás.
V Oakridgi a Hanfordu. Za třetí...
...naše odpovědnost, to je tutovka. - Jo, jasně!
Postavit zařízení, odzkoušet ho a doufat, že ho zvládneme.
Pánové, jsme tady.
Na počátku. Náš cíl je zde.
Máme termín 19 měsíců.
To je příliš krátká doba.
Odpovídá naší předpokládané dodávce z Oakridge.
Pánové, na zabalení a doručení tohoto balíku máme 19 měsíců.
Je někdo proti?
Ne?
To je dobře.
19 měsíců a začínáme od nuly. Prokrista.
Ale máme tu Oppieho a nejlepší teoretiky a techniky na světě.
Někteří jsou už legendární, a jsou tak úžasně mladí.
Doktor vypadá jako hodný člověk.
Myslí, že budeme pracovat s legračním materiálem.
Celé jedno křídlo nemocnice vypadá jak archa Noemova.
Zatímco Jimmy válčí na Filipínách, já si nestěžuji.
Musím jít. Generál chce zprávu o postupu.
Když Groves něco chce, tak hned.
Tak znovu.
Postavíme dělo
a na jeho konec přivaříme zátku z podkritické hmoty.
Pak vyrobíme náboj z jiné podkritické hmoty
a vypálíme ho do hlavně.
- Kolik materiálu? - Po 14 kilech, pane.
To je jak na Měsíc!
Pronikáme k energii, která pohání vesmír. Je to šokující.
Máme jen problémy, a na některé jsme dříve ani nepomysleli.
Tak vysypte špatné zprávy.
Teď máme dva problémy.
Předčasný výbuch. Rozpadne se to před detonací.
Druhý problém - hmotnost.
Aby náboj letěl požadovanou rychlostí,
musí být hlaveň tak těžká, že bychom ji neuzvedli.
Dekeu?
Pro náboj o průměru 18 cm
potřebujete tloušťku hlavně přinejmenším 10 cm.
Doufám, že najdete muziku.
Teď neumíme ani zabroukat melodii.
- Dobře, volná debata. - Nezdá se mi...
Volná debata. Seth, Deke, dělo.
Robert, Michael, předčasný výbuch.
Zatraceně, ksakru!
Co třeba nadmořská výška?
- Jenom čmáráme po tabuli. - Jsme jak ryba na suchu.
Co takhle odlít lehčí hlaveň, z nové slitiny?
Síla by byla příliš velká. Ty atomy musíme srazit dohromady.
Musíme zkoncentrovat energii a rozdrtit hmotu.
Tak to znovu promyslíme.
Máme hlaveň, kterou pro její hmotnost nezvedneme.
- Potřebná výbušná síla... - Michaele!
Michaele, pojď sem.
Když to zmáčknu, co dostanu?
- Šťávu. - Ne.
Zmáčknutím dostanu kompresi.
Michaele, vezmeme dutou kouli plutonia a zmáčkneme ji
explozí, která jde dovnitř, tedy implozí.
- Řetezová reakce. - Bum!
- Ale výbušniny směřují ven. - Já vím.
Ale naše výbušnina půjde dovnitř!
Prokrista.
- Mikeu... - Svolej je.
Sejdeme se v jídelně.
Zařízení bude tak lehké, že se obejdeme bez hlavně děla!
Máte zápalku, vojáčku?
Pane, tady Michael a Seth.
Neradi obtěžujeme, ale tady Seth dostal nápad.
- Uvažoval o pomeranči. - O skákání po pomeranči.
- Rozdrtit ho? - Rozdrtit.
Rozdrtit... jádro!
Panebože! To by mohlo být senzační.
- Kde je zbytek? - V jídelně.
- Třeba to počká? - To je v pořádku. Jen běž.
- Stejně už jsi mimo. - Děkuji ti.
Zatraceně!
Vytáhnou nás ven.
Hej, koukněte se!
Doktore!
Hledali jsme místo pro zkoušky a náš autobus uvízl.
Včera večer jste veřejně debatovali o práci.
- Šlo o Neddermeyerovu... - Veřejně!
- Vedli jsme volnou diskusi. - Tak právě o tom si promluvíme.
Nechci volnou diskusi. Chci rozškatulkování.
Nechci, aby teoretici věděli to, co technici.
- Tady jde o bezpečnost. - Poslyšte.
Jsou zvyklí věšet své nápady na nástěnku.
Myšlenky patří všem. To je zásadní věc.
Když budete naléhat, nebude žádná diskuse,
protože tady nikdo nezůstane, aby ji vedl!
Neddermeyera napadla geniální myšlenka - imploze,
která vyvolá rovnoměrný tlak v jádře a bude lehká.
Žádná hlaveň, potíže s hmotností, to vše z volné diskuse.
Musíte nám dát prostor k dýchání.
- Bronsone! - Pane?
Jen to neříkejte servírkám.
Oppie je pro generála sokem.
Ale Groves nedá pokoj, dokud nemá navrch.
Bojíme se, že Němci mají náskok.
Práce v omezených podmínkách nás znervózňuje.
Tohle je typické. Jsme lidi a ne čísla!
- To nepatří k dohodě. - Omlouvám se za stížnosti.
- Ale ostnatý drát, psi, stráže? - Bezpečnostní štítky!
Kvůli tomu jsem odešel z Mussoliniho ltálie!
Generále, otevřenost je pro všechny vědce zásadní otázkou.
- Odmítám cenzuru dopisů. - Ať si FBI povídá se mnou,
ale zpovídat ženu, rodinu, sousedy, to je příliš.
Za těchto podmínek nemůžeme pracovat.
Doktore.
Je tam tedy pěkný blázinec.
Trable.
- Co s tím uděláte? - Já vás na to upozorňoval.
Podívejte se, svěřte mi bezpečnost v laboratoři.
Půjdeme kam a kdy chceme. Mimo laboratoř jste pánem vy.
O tom je dokážu přesvědčit.
Nelíbí se mi to. Ale vyrovnám se s tím.
Prozatím.
Osmá letecká divize dnes
provedla dosud nejtěžší bombardování během války s Německem.
Michaele! Tak jak je, kamaráde? Rád tě vidím.
Přivedl jsem Kathleen.
Bál jsem se, že nám tu budou chybět krasavice,
a přijal jsem příslušná opatření.
- To je moje oblíbená zdravotní sestra. - Vy dva spolu chodíte?
Ne. Ne, nechodíme.
Vlastně si jdu dát panáka. Přesně to si dám.
Pořádného panáka.
- Víte... - Zaseklo se to.
Člověk se tu občas cítí příliš osaměle.
Probíhá válka. Ne každý může jet do Acapulka.
- Páni! - Nic se vám nestalo?
Hm, tak dobře. Děkuji vám.
Jsou perfektní. Za minutu by se už připálily.
Dám to do dřezu.
- Chcete pomerančový džus? - Ano, děkuji.
- Promiňte. - Ach!
S tím si vážně nedělejte hlavu.
- Někdo se o to postará. - To nic.
Jsem si jistá, generále, že my dva budeme spojenci.
Oba se snažíme svádět stejného muže.
Existuje tedy paní Grovesová?
Ano, existuje. A má odvahu držet se zpátky.
Někteří muži mají na Zemi určitý úkol, paní Oppenheimerová.
Dobrá žena to pozná a s radostí svému muži prošlapává cestu.
Takže tys četl mou teorii o degenerované hmotě? To je slibné.
Co podle tebe najdeme na konci tunelu, Michaele?
- Martini. - Možná.
- Ústředna. - Prosím Berkeley 5558.
Haló, Jean.
To jsem já. Vím, že jsi tam.
Už jsem přestala čekat.
- Promiň. Nemohl jsem... - Oppie, tak jsem se bála.
- Nevoláš mi. Nepíšeš. - Nemůžu.
- Nemůžeš? - Ne, Jean. Nemůžu.
- Přijedeš? - No...
- Kdy přijedeš? - Jean!
Tohle není rozhovor, jen zvuky.
Proč na sebe jen nechrochtáme? "Musím jít vyhrát válku."
Nikdo mě nikdy nezraňoval tak jako ty.
Jean, poslouchej mě. Musíš to pochopit, prosím.
Ano?
- Jen na okamžik, generále. - To doufám.
Ve dvě ráno mi bušíte na dveře.
Dal jsem to přepsat. Možná vás to bude zajímat.
Zpracovává ho, generále. To už znám.
- To chrochtání by mohl být kód. - Dešifrátor říká, že ne.
- Kdo je to? - Jean Tatlocková, pane.
- Je to známá komunistka. - Řekněte mi o ní něco.
Možná jsem něco u našeho dobrého doktora přehlédl.
- Najděte to. - Ano, pane.
Oppenheimerova role v projektu je pochybná.
Dr. Oppenheimer a projekt je totéž.
Pane, nestává se díky tomu nepřijatelným rizikem?
Ne! Rizikem je neúspěch.
Mně vadí, že když je s ní, tak není s námi.
Možná je na čase našeho doktora trochu skřípnout.
Můžu vědět, co uděláte, pane?
Ne, nemůžete, plukovníku.
- Komprese není rovnoměrná. - Připravit.
Při tenčí stěně by šlo zvýšit kompresi, že?
- Odpověď je tady. - Třeba imploze nikam nevede.
- Ještě jednou? - Ano.
- To jen aby se nepřemýšlelo. - Uložte to.
Konec poplachu! Uložte nálože!
Uložte nálože!
Konec poplachu, jdeme!
Tak pohyb!
Poklusem! Jdeme! Jdeme!
- Pohyb! - Dejte to sem, nalevo!
No tak! Necourejte se!
Poklusem! Chlapi, jdeme!
Kaňon volá Los Alamos.
Ozvi se, Los Alamos. Kaňon volá Los Alamos.
No tak, Los Alamos. Ozvi se.
- Něco spustilo rozbušku! - Zpět! Jsou v sérii!
Vypadněte odtamtud!
- Ne, Oppie. - Do prdele!
Pomalu, bráško.
- Tak jdeme. - Díky.
Naskoč si taky do sanitky, rychle tě prohlídnu.
Zahráváte si tady s divnými hračičkami.
Jedeme, nastartujte!
To vás učili na střední škole?
Riskoval jste.
Vyběhl jsem a popadl ho. Bez uvažování.
- Prostě instinkt. - Instinkt, hm?
Tak si říkám o té válce,
že když instinktem zachraňujeme, proč zabíjíme?
To je taky instinkt?
Mluvíte jako můj táta.
- Proč, jaký je? - Můj táta?
Táta je kazatel
v Jacksonu, Illinois.
Můj starší bratr Jimmy je voják.
Máma mi zemřela.
Možná ho mrzí, že nejsem na frontě.
Proč?
Jackson je maloměsto.
Ptal se: "Kam?" Povídám: "Box 1663, Santa Fé, New Mexico."
Neznělo to nejlíp.
Pak mi řekl: "Tak ať jsi dobrý vědec. Ten nejlepší."
A jste ten nejlepší?
Byl jsem v Chicagu.
Ale tihle jsou tak chytří.
Asi jim nesahám ani po kotníky.
Ale myslím, že zvládnu všechno, co mi uloží.
A umíte tančit?
Promiňte?
Ptám se, jestli umíte tančit?
- Jo. - Tak do toho.
- To myslíte vážně? - Nezvládnete to?
Moc pěkné.
- Takhle nějak. - Výborně!
Jean Tatlocková, promovala 1932.
Měli spolu něco, než se Oppenheimer oženil.
Pak si dali pohov až do roku 1942, kdy to znovu začalo.
Kdosi řekl: "Žena je ambice, Tatlocková svědomí."
Seznámila ho s antifašisty, odpůrci generála Franka
a řadou známých komunistů.
Tady uberte trochu plyn.
Plukovník začíná nový úkol, a chci, aby se ho dožil.
Pane, Oppenheimer je vydíratelný.
- Budu požadovat jeho odvolání. - Ne, nebudete. Jen klid.
Víte, majore, když chcete někoho vést určitým směrem,
tak ho netáhnete za nos.
Prostě mu uzavřete možnosti.
Je to jasné jak facka.
Končí deváté kolo,
armáda prohrává s vědci o jeden run.
Dugan útočí. Merriman nadhazuje.
Je to zásah.
Dugan se snaží, jde po dvou bodech.
Dobrý nadhoz. Je v bezpečí na druhé metě.
Ano?
Ano!
Jdu nevhod?
Mohlo by to být lepší. Problémem je pořád rychlost.
Co je to za nánu, se kterou zahýbáte?
- Cože? - Musím vám říct jméno?
Prozradil mi to někdo jako protislužbu.
Co kdyby tu informaci řekl nesprávné osobě?
To by byl váš konec.
Konec tohoto projektu.
Já vás nechápu.
Myslíte si, že jste nějaký bohém nebo co.
Byl jsem slepý.
Nikdy bych nečekal, že budu takhle slepý.
Tady to máme, široký útok na první metu.
Doktore, můžu vám nějak... pomoct?
Co moje úloha v tom všem?
Negativně to odráží mou schopnost vybírat si lidi.
Chodil jsem s ní před nástupem do projektu.
To je jedno.
Vadí mi představa, že byste mě mohl potopit.
Záleží mi na ní.
Je to komunistka.
Komunistka.
Proboha, bylo by dost zlé,
kdyby to byla sladká holčička z Indiany.
Tohle je řádná komunistka.
A vaše práce, vaše tajné poslání... Musím vám to opakovat?
Rozlučte se s ní bezpečnou linkou!
Je to dlouhý útok...
A je to tady! Oběh domů pro Merrimana.
Oběh domů!
- To nic, Bronsone, přežijeme. - Ano, pane.
Je to na vás.
Regisi, příště zvedni hlavu!
Všichni oslavují vítěze.
Inkousti porazili bigoše.
A brzy voda páchne, když na jednom místě se drží.
SAN FRANCISCO, LEDEN 1944
Roberte!
- Franku. - Rád tě vidím, bráško.
- Někdo nás snad sleduje? - Málem jsem chtěl vidět tvůj průkaz.
- To je směšné. - Co nejdřív odsud vypadneme.
Nutí mě, abych jim řekl jména svých známých
sympatizujících s komunisty.
Sledují každý můj krok, odposlouchávají mi telefon.
- Tak proč tam zůstáváš? - Má to svůj řád.
Aspoň část mého života má svůj řád.
Promiň, ale dostala jsem tvůj vzkaz až v pět.
Byla jsem ještě v nemocnici a tak jsem zpanikařila.
- Hrozně ti to sluší. - Tváříš se tak vážně. Co se stalo?
Nemám moc času. Musím se v noci vrátit.
V noci? Připravila jsem večeři.
Tady nejde o večeři, Jean.
Nechtěl jsem ti to říkat po telefonu.
Proto jsem taky dnes tady.
Je to kvůli tomu, co děláš?
Dobře.
Prolijeme krev dřív, než se dostaneme ke koktejlu.
Jean?
Prosím tě... zůstaň tu přes noc.
Prosím tě.
Na tom, na čem pracuješ, je něco špatného, že?
- Proto mi to nemůžeš říct. - Nemůžu to říct, protože je to tajné.
Řekni mi něco dobrého, co je tajné.
My jsme dobří.
Ne, nejsme. Ne, když ses oženil.
Vzdej se mě pro něco, co pochopím.
Pro svou ženu, dítě nebo svědomí, pro něco živého.
Ne pro něco, co musíš skrývat.
Roberte...
Ach, zdálo se mi, že jsi odešel.
Proto to mlčení.
Žádné dopisy, žádný kontakt.
Myslela jsem, že jsem ti ublížila.
- Jean, už jsem říkal... - Ano, ale neřekl jsi...
Na čem to pracuješ, že je to tak hrozně důležité?
Je to důležité, tak nebuď tak strašně arogantní.
To je arogatní, když chci vědět, kde jsi, když chci být u tebe,
když chci pochopit?
Toho muže jsem milovala.
Jeho sny. To, co viděl, ale nemohl prokázat.
Milovala jsem jeho dobrotu.
Byl pro mě důkazem, že svět může být lepší.
A jestli je mrtev, pak nechci žít.
Svět je... jiný.
Není takový, jaký jsme si přáli.
Prostě není.
Tolik jsi pro mě znamenal.
Opravdu.
Řekla mi, že mám sklon ničit.
Že jsem ztratil víru.
Mýlí se snad?
Ne, nemýlí.
Po válce chci půl roku lézt po horách.
Žádné termíny.
Nic.
Děkuji ti, Franku.
- Právě políbil bratra. - To musí být komunista.
Podívej, je to zkroucené a ne rovné.
Imploze je pouhá vidina. Lituji, že mě to vůbec napadlo!
Nedokážu to.
Oppie, musím nějak soustředit rázové vlny.
- Nemám nápady! - Výmluva, abys nemusel myslet.
Když to nejde, najdu si náhradu.
- Serber říká, že se máš vrátit. - Oppie?
Sám říkáš: Soustředit se.
Někdo musí umět soustředit výbušné rázové vlny.
- Pracuj na tom. - Prokrista!
Víte, když si Oppie nedá pohov, sám imploduje.
Dovnitř.
To nové plutonium z Hanfordu tvoří spoustu neutronů,
ale rychlost samovolného štěpení je moc vysoká.
Reakce proběhne sama. Jenom to zasyčí.
- Kdo provedl výpočty? - Segre.
- On sám? - Segre osobně.
Tak teď je problém v plutoniu, což nás vede nazpět k uranu 235.
Oakridge ho nevyrobí dostatek,
tak musíme dělat na implozi.
Ale Neddermeyer říká, že on i imploze dospěli do mrtvého bodu.
Nemůžeme se zpozdit.
Jsi v pořádku, Oppie?
Musíte dodržet termín.
Vsadil jsem na vás miliardu dolarů. To není málo.
Od vás chci slyšet jen: "Ano, pane."
Dávám tomuhle projektu 26 hodin denně, 8 dní v týdnu.
Vzdal jsem se všeho.
To mi nepovídejte. Nechci to slyšet.
Vzdal jsem se všeho. Víte moc dobře, o čem mluvím.
Kašlu na to, že cestování bylo omezené.
Muselo to být z očí do očí, a taky to bylo.
Nejnovější zprávy z bojišť.
Americké jednotky prolomily hranice Francie
a zatlačují Němce zpět na jejich vlastní území.
Ale Němci chystají mohutný protiútok.
- Kdo je to? - Machři přes výbušniny.
Neddermeyer vzdal realizaci své imploze,
a tak Oppie přivedl dva experty zvenčí.
Zápasíme tu ve své izolaci.
Občas se nám zdá, že válka je daleko.
Chceš svézt, doktore?
Hej, Sethe. Kde jsi sehnal řidičský průkaz?
- Přijela jsi na zápas? - Ano.
Zlé zprávy, krasavice. To kino mi dnes nevyjde.
Můžu se však k vám po kině přidat na panáka.
- Co na to říkáš? - Perfektní.
Tak dobře, dobře.
Stejně jsem slíbil opici, že si s ní zatrsám.
Takže o nic nejde.
Michaele, co je s tebou?
- Vidíš se s ním často? - Ano, mám ho ráda.
Ty žárlíš?
Jo.
No tak s tím něco udělej.
Řekni, že nic nekupuju.
Bílý dům řekl, že účtovat se bude až po válce.
Je těžké se sem dostat, tak jsem vzal svůj problém s sebou.
Vidíte nějaký protektor? Já ne.
Na tomhle teď jezdí moji chlapi.
Nevím, co za blbou dohodu jsi uzavřel, Grovesi.
Ale zasahuje do mého teritoria.
K přepravě zásob po zemi potřebuji náklaďáky.
Ty jezdí po pneumatikách.
Když slyším, že je jich málo, pění se mi krev.
Prý za to můžeš ty, to bych vraždil.
- Teď musíme... - Vyloučeno.
Máme trojnásobnou prioritu. Bílý dům.
Musíme mít ten produkt.
Měl bys vědět, že jsi naštval spoustu lidí.
Něco ti připomenu. Vidíš tohle? Jsou tam dvě. Ty máš jen jednu.
Až bude po válce, tak to bude něco znamenat.
A Dicku, doufám, že mi rozumíš.
Protože při všem, co je mi svaté, si dej pozor, abys nespadl na prdel.
- Tak, Bronsone. - Pane?
- Vždycky jde o prdel, co? - Pane?
Buď ji nakopeš nebo ji lížeš.
O nic jiného nejde.
Omlouvám se, jak mluvím, Bronsone. Ale jsem v průšvihu.
Buď ty primadony s něčím přijdou
nebo se díváte na vyřízenou existenci.
Ano, pane.
- Co je to? - Já nevím, pane.
- Dobrotivý Bože! - Tohle je zastávka?
Žádná plánovaná zastávka tu není.
Zpráva pro generála Grovese.
Podívám se, co se děje, pane.
Zpráva pro generála Grovese.
- Zpráva pro generála Grovese. - Tudy.
Generále, to je z Německa.
Telegraficky jsme vás dali zastavit.
Omluvte mě, pánové.
- Plukovníku. - Generále?
Dejte to do sejfu. Nevyndávejte to bez mého svolení.
Matka nemá dítě.
To znamená, že Němci nemají bombu.
Pane, je to rozumné? Myslím zatajit to?
Co byste radil vy, plukovníku?
Je to delikátní záležitost.
Hovořím o svých vlasatcích, o židovském elementu.
Škrtněte jim v rovnici Hitlera, a možná jim dojde pára.
Proč to riskovat?
Můžeme téhle zemi dát největší klacek na světě.
To mám taky v úmyslu.
Něco vám o té naší bandě řeknu.
Držte je pohromadě a dojdou až na konec cesty.
- Ještě nejsou dost pohromadě. - Ano, pane.
LOS ALAMOS, DUBEN 1945 3 MĚSÍCE DO TERMÍNU
Berte ty výbušné klíny jako součást náboje.
Přesměrují nárazové vlny tak, jako čočka přesměrovává světlo.
Jen tak pro zajímavost,
tentýž nápad jsme v Anglii použili u střel probíjejících pancíř.
Jak se to podaří, máme vyhráno.
- Pozor. - Kryjte si záda.
Ještě nikdo nepoužil trhavinu jako přesný nástroj.
Je to prosté. Převede to nárazové vlny z konvexních na konkávní.
- Pomeranč, Oppie? - Ne, až po výbuchu, Sethe.
Dr. Oppenheimer?
Máte tu dopis, pane.
- Prý je to důležité. - Děkuji vám.
JEAN TATLOCKOVÁ SPÁCHALA SEBEVRAŽDU 5. LEDNA 1945.
Hodně štěstí.
Zmáčkli jsme to! Zatraceně, máme kompresi!
Máme vyhráno! Měli jsme pravdu!
Čeká nás tu zápas.
Sethe, pojď sem!
Další zastávka - imploze!
Můžu dál?
Kde je?
Vzadu venku.
Sedí na slunci a má na klíně deku.
Zřejmě si léčí provinilé péro.
Není třeba být vulgární.
Nic, co říkám, není tak vulgární jako to, co budujete.
Ať je to vulgární nebo ne,
potřebuji, aby to přetrpěl.
Dluží to své zemi. Dluží to sám sobě.
Je to nejlepší, co existuje, a musí dostat to, co chce.
Nesnažte se mě verbovat. Vy mě nepotřebujete.
A ušetřete mě kázání o dobrých ženách. Znám je nazpaměť.
Proč jste ji tak dlouho tolerovala?
Protože on je to nejlepší, co existuje, a musí dostat to, co chce.
Neumím žít sama. Někteří lidé to nesvedou.
Každý máme jiný způsob, jak hájit své území.
Concho, jdeš pozdě. Neříkala jsem ve dvě hodiny?
Mrzí mě to.
A mrzí mě, že trvalo tak dlouho, než vám ta zpráva došla.
Ztratila se někde v cenzurním systému.
Víte,
vy přece nenesete odpovědnost za to, jestli někdo zůstane žít.
To nejde. To se od vás nečeká.
Už na tom nemůžu pracovat.
Nechci.
A už ani nemusím.
Německo je vyřízené.
Víme, že to je jen otázka času.
- Víte to jistě? - Nechci slyšet vaše argumenty.
Vím, že všechno je riskantní.
Že válka není u konce, dokud nekončí.
Že na Londýn dopadají rakety.
Že Německo je zoufalé a že je vynalézavé.
I bez nějakého zařízení můžou Anglii zasypat radioaktivním materiálem.
Jde o to, že nejsou tak dobří jako my.
Nebo snad jsou?
Prokrista, mám v mozku krysy.
Chce se po mně, abych žongloval příliš mnoha míčky najednou.
Když mám takovýhle pocit, padnu na kolena a modlím se.
Tak dosahuji přesvědčení.
Když vám to unikne mezi prsty a dostane to někdo jiný,
nebudete počítat, kolika míčky jste měl žonglovat.
Když potřebujete oheň, najdete ho.
Kdekoliv.
Konečně dobré zprávy.
Z Oakridge začíná docházet dostatek uranu.
Ale i na geniálním Oppiem je vidět stres.
Závisíme na něm.
Je naší inspirací.
Kdyby se zhroutil, všichni se rozpadneme.
Krása, co, Michaele? Jen považ,
o pár kilometrů blíž nebo dál od slunce
by nic z toho neexistovalo.
Jen oblak plynu či kus ledu, a žádný obdivovatel.
Odi et amo. "Nenávidím a miluji." Catullus.
- Znáš to? - Ne.
"Nenávidím a miluji. Proč, ptáš se? Nevím sám.
Já cítím obojí. A prožívám svá muka."
Možná má Groves pravdu, měli bychom zakázat přemýšlení.
Musíme odzkoušet kritickou hmotu.
- Pomůžeš nám? - Samozřejmě.
Chci ti něco ukázat.
Přišli jste se podívat na naši hračičku, hm?
Michaele, tomuhle říkáme pošimrat dračí ocas.
Uranový náboj velký asi 5 x 15 cm potáhneme tímhle závažím.
Začne tady, pak se urychlí na 10 m za sekundu.
Projde mezi uranovými cihlami
a na zlomek sekundy máme řetězovou reakci.
Tak se maximálně přiblížíme k atomovému výbuchu v laboratoři.
Je třeba stanovit přesné množství nutného materiálu.
Před deseti lety bych si to sotva představil. Deset let.
Každá molekula posbíraná postupně ze vzduchu.
Haló?
Cože?
Mám tu čest hovořit k vítězné armádě pěti milionů mužů.
Mužů a žen, které jim tak schopně pomáhaly,
ze spojeneckých armád, které osvobodily západní Evropu.
Zničili nepřátelské armády, které je převyšovaly silou,
triumfálně prošli stovky kilometrů,
a oddělili Cherbourg od Lipska a Mnichova.
Tyto úžasné úspěchy byly vykoupeny bolestí a utrpením.
80000 Američanů a srovnatelné počty spojeneckých vojáků
položili své životy,
abychom se my ostatní mohli radovat na výsluní svobody.
Ano!
- Co uděláme, až bude po všem? - Asi začneme novou válku.
To se mi na téhle práci líbí. Má zaručenou budoucnost.
Pocházíme z dlouhé linie urozených predátorů.
Richarde, ty jsi nezkrotný.
Tam dole budu nezkrotný.
Tak pojď, chlapečku.
- Jsi v pořádku? - Jo, jsem nezkrotný.
- Co to píšeš? - Něco, co dnes Oppie řekl.
Přečti mi to. No tak.
Existuje inteligence,
která nepochází z dlouhé linie urozených predátorů?
Chci tě políbit.
Pojď sem.
Pane, když jsme porazili Německo, půjdeme už domů?
- Na to se ráda napiju. - Možná to tak bude, vojáku.
Můžete mi věnovat pozornost? Promiňte.
Zdá se, že nám na parketu chybí partneři.
Jako hold mužům v uniformách
bych rád nabídl služby
všech vlasatců v Los Alamos na tomto parketu.
Abych prolomil oficiální ledy, vyberu si prvního tanečníka.
Generále Grovesi,
smím prosit?
Proč ne?
- Proč to máš pořád s sebou? - Vedu si kroniku pro tátu.
V dopise má jen začerněné řádky. Tady můžu popsat, co se děje.
Co napíšeš o dnešku?
- Kromě toho, že je po válce? - Ano.
No, že jsem potkal jedno děvče.
Nedal jsem ti tam nahoře pusu?
Pánové, vraťte se zpátky na zem.
Omezte to reptání na minimum, pánové.
Někteří z vás tančí... příliš blízko u sebe.
A to se mi nelíbí.
V tomto prostoru se nacházejí... ňadra.
A to by mohlo vést... k otěhotnění.
Kdo se vymkne, nebo komu se vymkne z rukou,
musí své péro odevzdat FBI.
Baví se. To je fajn. Mají na to nárok.
- Pokud si nemyslí, že je po všem. - Není snad?
K čemu je tedy ta oslava?
Třeba pro tuhle práci najdeme jiné využití.
- Fašismus je mrtev. - V Evropě.
Myslíte si, že Japonci střílejí veverky?
Ne, to ne, a o to tady nejde.
Tak o co jde?
Nemají k tomu technologii. Nejsou toho schopni.
Když to není třeba, proč to vyrábět?
Něco vám ukážu.
Největší sbírka ničeho na celém světě.
Uveďte je do chodu, a máte něco.
Neodolatelné něco.
Slouží jen jako hrozba,
a jsou naše.
Víte, občas, když tu tak stojím,
se ptám sám sebe - pracujeme my na nich nebo ony na nás?
Dejte jim důstojnost.
Pak se můžeme začít bavit
o tom, co kdo dokáže...
...a co znamenají.
Pokračovat? Ano / Ne
Kolik je hodin?
I když usnu, je to jako by se psi rvali o kus masa.
Roberte?
Ty uvažuješ o rezignaci?
Ne.
Byl bych odepsaný. Nepochopili by to.
Ne v současném ovzduší.
Jsem tím zařízením posedlý.
Ano, to je pravda, ale...
...když pomyslíš na budoucnost,
je to neomezený zdroj energie, jen považ, Kitty.
Síla, která pohání vesmír.
Vymyká se veškeré představivosti. A my jsme ji zkrotili.
Nový svět.
Na ně, kovboji!
ZKUŠEBNÍ PROSTOR TRINITY, ČERVEN 1945, 1 MĚSÍC DO TERMÍNU
Co se to tam děje?
Ten dobytek zničil všechny pozemní kabely.
Proč je jednoduše nezahnali za hranice prostoru?
Rančeři nechtěli a zdá se, že armáda přestala vyjednávat.
- Vymklo se nám to. - Edwarde, ty odhady...
Spěch. Tlak. Rychlost. Termín. Celý projekt se nám vymknul z rukou.
Nepomysleli jsme na důsledky, Oppie!
Wilsone, na údaje z cyklotronu čekáme už 14 dní.
Kdy je dostaneme?
Wilson má pravdu.
Promluvme si o tom, nač všichni myslíme.
Tahle debata nikam nevede, Edwarde.
Ta věc se stává realitou.
Zasáhne tisíce životů.
Musíme začít mluvit.
Tak dobře. Ale ne tady.
Dnes večer u mě.
Takže teďšimráme dračí ocas.
Tak ho zvedněte.
Doufám, že se uranový náboj nezarazí v reaktoru.
To bychom se asi všichni vypařili.
- Jaká je hodnota? - 1,19 K.
- Čekám. - Měřič hotovo.
Připraven na váš pokyn.
Jedeme.
Tak ho pošimráme.
Báječný výboj.
Odsud to vypadá parádně.
Připište to. Přestávka na cigáro.
Dobrá práce.
Michaele, můžeš na chvilku? Nepustí mě dovnitř.
- Jezdíš do Chicaga, Michaele? - Jo, Frisch nemůže vozit náboje.
Chceme, abys nám něco přivezl.
Znáš Lea Szilarda a Ralpha Lappa?
Asi dvacet kolegů ze Chicaga
předkládá petici proti použití tohohle zařízení.
Mají obavy z toho, co se podle nich stane.
To já taky.
Mám bratra na Filipínách. Denně čtu noviny.
Nechci, abys to podpořil. Nečetl jsem to.
Ale měli bychom to probrat.
Zajeď do Chicaga, vyzvedni to, pak si to pročteme a rozhodneme se.
To zní rozumně.
Vyzvednu ti to.
- Tak ahoj. - Dobře.
Jak lze zdůvodnit úkladnou vraždu?
Blbost! Úkladná vražda? Tohle je válka, tady jde o vítězství.
Zbraň nemůžeš zakázat.
Čím je účinnější, tím spíš se použije.
Otravné plyny zakázali.
Oppie, mluv za nás, protože nás nevyslechnou.
Mluv za všechny kluky schované v krytech.
Vím, co na to řeknou.
Japonci si to přivodili sami.
- Seru na to, jestli... - Omluvte mě na okamžik, pánové.
Nemám rád, když naznačujete, že neuznávám morální důvody.
Jak to, že jsi ještě vzhůru? Už máš spát.
Nerad spím.
Nejdříve děláme řadu věcí, co se nám nelíbí,
a pak to, co se nám líbí.
- Co máme na zítra? - Projet se na koni.
Správně. Ale jak můžeš jezdit na velkém koni, když nebudeš odpočatý?
Běž spát kvůli tátovi, hm? Buď hodný chlapeček.
WASHINGTON DC, ČERVENEC 1945 2 TÝDNY DO TERMÍNU
Je horko.
Můžeme zajít ke Carluccimu na kávu a koblihy.
- Celý projekt se rozpadá. - Cože?
Vyhýbali jsme se odpovědím na otázky.
Teď se všechno vyhrocuje.
- Bronsone, zastavte. - Ano, pane.
- Jděte se vyčurat. - Tohle je veřejný park!
Tak natrhejte nějaké kytky. Chci si tady zahulákat.
Tohle je krize. Krize svědomí.
Dobře. Tak já nehulákám.
Ani nejsem rozčilený.
Nemám prostě slov.
To chcete sedět na zadku a pucovat si svědomí,
když bychom mohli tohle všechno ukončit jediným výstřelem?
Krize svědomí, hm?
Dobrá. Mějte si ji.
Vykoupejte se v ní.
Naložte se do ní.
A pak mi řekněte, jestli je dodáte,
jestli dokončíte tenhle úkol.
Řekněte mi, jak mám oznámit senátnímu výboru,
že jsme utratili 2 miliardy na show, která nebude mít premiéru?
Krize svědomí? Máte jediný úkol, doktore.
Dejte mi bombu. Dejte mi ji.
V Německu se děly strašlivé věci, protože se lidé proti nim neozvali.
Dáváme jim to za vinu. Pravda, bylo to nebezpečné.
Ale pro nás není nebezpečné se ozvat.
Nemusíš souhlasit s tou peticí, Michaele,
ale měla by se prodebatovat.
- Ano, pane. - Jsi hodný, Michaele.
Rád jsem tě viděl.
- Právě to telegrafovali. - Co?
Japonci sondují podmínky kapitulace.
Jaké kapitulace? Ne bezpodmínečné?
- Podle mých zdrojů ne. - Dobře. Na to jim nikdo neskočí.
- Pane? - Nic.
Dobře. No tak. Rovnou sem.
Pane ministře? Mám nepříjemný dotaz.
Čekáte vy i pan prezident, že Rusko
vpadne do Japonska, dojde-li k invazi?
Pokud ano, nebude to zadarmo.
Rusové budou chtít Mandžusko a Sachalin.
Já dokážu dát prezidentovi Japonsko. Bez invaze, bez dohod.
Můžete to zaručit? Někteří vědci vybočují z řady.
Intrikaří, aby se sešli s prezidentem.
To jsem nevěděl. Postarám se o to.
- Dobře. Proveďte to, generále. - Pane ministře.
Dobrou noc.
Pantone?
Dr. Oppenheimer se při třech příležitostech
sešel s lidmi podezřelými jako agenti, komunisté a tak.
- Uvedl jedno jméno, že? - Ano, pane.
Zmáčkněte ho, aby řekl další.
- Ať cítí, jak pod ním praská větev. - Ano, pane.
- Řekli mi, že jste tady. - Volal mi kapitán Panton.
Zase bezpečnostní problém. Už mám toho všeho dost!
- Myslel jsem, že to je vyřízená věc. - U vás není nikdy nic vyřízené.
I když to zkusím udržet pod pokličkou, nepomůže to.
- Co je to? - Petice.
Od vašich hochů v Chicagu, aby se sešli s prezidentem.
To se nikdy nestane. Víte o tom?
Ano, o těch myšlenkách vím.
Chtějí zařízení předvést, a ne použít.
Dokážete je zkrotit?
Dokážete to zastavit?
Nahoře mi stydne jídlo.
Nedejte se těmi trdly rozptylovat.
Jen takhle málo chybí, abyste se stal mužem, který vyhrál válku.
Jsou to významní lidé a nemůžete ignorovat to, co říkají.
Chtějí jen možnost promluvit si o předvedení.
Ten, jak se jmenuje? Zí-lard...
- Szilard. - Seděl ve vaně.
Měl jsem toho mizeru hned ten den utopit!
Co je zlého na předvedení té zatracené věci?
Zničit neobydlený atol
a požadovat od Japonců kapitulaci.
Člověče! To nepůjde.
Jsou to kamikadze. Bez rozdílu.
Váš bohatý původ mnohé vysvětluje.
- A co? - Váš optimismus.
Víru v lidskou povahu. Já žádné neměl. Myslím peníze.
Proto jsem realista.
Musí to jít k prezidentovi.
Kam chodíte na ty nápady?
Hoši z bezpečnosti mají právo se ptát, kam na ty nápady chodíte.
Vaše ukázka, přerušení práce
a sdílení informací s jinými zeměmi.
Bude těžké jim dokazovat, že ty myšlenky pocházejí z Chicaga.
- Jsou cizí a podvratné. - Jsou morální!
Byl Pearl Harbor morální?
Polsko, Mnichov - morální?
Pochod smrti v Bataanu, to bylo morální?
Nesmysl!
Ukázka je nesmysl.
Já říkám, že nepříteli je nutné co nejsurověji předvést,
že kopete stejnou ligu jako on.
Na zítřejší schůzce budou hlasovat o tom předvedení.
Doporučení půjde k prezidentovi. A teď poslouchejte.
Tady můžete pomoct sám sobě. Kormidlujte je správným směrem.
Jste s námi nebo proti.
Erneste, jak žiješ? Chci ti představit dr. Oppenheimera.
Říká se, že vám možná budeme vděčit za to,
že setřesete ty žluté opice ze stromu.
Moji hoši vám budou vděční.
Rád vám potřesu rukou. A děkuji vám.
- I já bych se chtěl připojit. - Rád jsem tě viděl.
Slyšel jste, co říkali?
Ukočírujte to a budeme vám zavázaní, vojáku.
"Jsme v nové situaci, kterou nelze řešit válkou.
Petice prezidentu Spojených států.
Objevy, o kterých lidé ani neví, mohou ovlivnit náš život. "
Rusové jsou naši spojenci.
Když to shodíme a neřekneme jim o tom, budou paranoidní.
Japonci jsou na kolenou. Ty řeči o kamikadze jsou pitomost.
Mají z nás naděláno v kalhotách tak, jako my z nich.
Tahle válka přiměla spoustu lidí, aby se vzdali svého lidství.
- Doufám, že vy tak neučiníte. - Souhlasím.
Blokáda porazí Japonce do podzimu.
Možná i dřív.
Tohle není čestný způsob, jak vyhrát válku,
a mě učili bojovat čestně.
Kdyby Custer použil kulomet,
psali by o něm v dějinách jinak.
Dáte-li se do toho,
shodíte-li to bez předchozího varování,
pak se budu muset vzdát své důstojnické hodnosti.
Omluvte mě, pánové.
Abych nezapomněl, jaký má Výbor názor na tu ukázku?
Budeme-li souhlasit s ukázkou
za přítomnosti japonských pozorovatelů, a ukázka se nezdaří,
pak bychom nejen nepřiměli Japonce ke kapitulaci,
ale kriticky by nám chyběl materiál.
Se shozením zařízení se v tomto projektu vždy počítalo.
Mám tedy tuto radu předat prezidentovi?
- Ano, pane. - Ano, tak je to správně.
Bobe, vítej v Trinity.
- Tady je. - Mám jednu vzít?
Měls dobrou cestu?
- Vy jste účetní? - Ano.
Tohle je pro vás.
Univerzita státu Kalifornie tímto předává
plutoniové jádro nukleárního zařízení armádě USA.
Je to účet na 2 miliardy dolarů.
Ukážu vám, co ještě jste za ty peníze pořídili.
Iniciátor.
A druhou polovinu.
Teď to jen musíme sestavit dohromady a...
Zahájíme konečnou montáž.
V pořádku, pane Merrimane.
Moc nemluvíš.
To, na čem pracuješ, se blíží ke konci, že?
Ano.
Cítím, že to na všechny doléhá.
Něco se tu děje.
Všichni jsou jak hypnotizovaní, že?
Ano.
Lidé chtějí prášky na spaní a aspirin.
A není to jen prací, ale i něčím jiným.
- Já vím, že o tom nemůžeš mluvit. - Nemůžu.
Optej se dr. Oppenheimera.
Ten si to přece musel všechno promyslet až do konce, ne?
Dobře.
Pohlaď mě.
Nahou.
Není to překrásné slovo?
Dnes v noci.
Chci se s tebou milovat.
A chci mít budoucnost.
Opravdu to chci.
Pro tebe a pro mě.
Já taky.
- Prokrista, Georgi! - Tvoří se tam důlky.
To jistě ta plíseň.
Přišel jsem se podívat na něco nepřípustného.
Použijeme ruční soustruh.
Ten jsi měl použít, než jsi mě sem zavolal, Georgi!
- Michaele, co ty tady děláš? - Chicago, Leo Szilard.
Četl jsem to ve vlaku.
- Co na to říkáš? - Znervóznilo mě to.
Budeme o tom někdy diskutovat?
Sami mezi sebou?
Pokračujeme dál?
Nevidím, že by někdo přestal.
Měli jsme řešit technický problém, vybudovat zařízení.
Jeho použití není na nás.
Oppie, to je pro tebe.
Bethe má přepracované údaje.
Podívej, nechám si ty papíry u sebe.
Čekáme iniciátor. Potřebujeme laboratorní výsledky.
- Ano? - Dobře.
Připraveni?
- Měřič připraven. - Tak jedeme.
Dvacet jedna.
Dvacet devět.
Třicet jedna.
Třicet osm.
Máš to? Čtyřicet. Všichni dozadu, teď hned.
Za stěnu!
Vypni to!
Nikdo ani hnout. Nehýbejte se!
Ksakru!
Odneste všechen kov.
Označte místa, kde stojíte, a vypadněte.
K tomu incidentu vůbec nedošlo.
Všichni by to měli přežít.
Kromě mě.
Já jsem mrtvý.
Doktore! Všude vás hledám. Máme tu problém.
- Špatná alergie. - Kdy?
- Asi před hodinou. - Kdo?
- Pan Merriman. - Michael?
- Ano, pane. - Do prdele!
Jedeme.
- Tak jeďte! - Ano, pane!
Sem. Tahle je dobrá.
- Michaele, co se stalo? - Nic se neděje.
- Doktore, kolik dostal? - Přes 1000 radů.
- Richarde, co se stalo? - Máme to pod kontrolou, drahoušku.
- Stephene, co se děje? - Promiňte, promiňte.
Žádný pacient tu není. Nikdo se to nesmí dozvědět, ano?
Zatraceně, co se tady stalo?
Celé oddělení musíte uzavřít. Pojďte se mnou.
Jděte k čertu pryč!
Vlastně to jsou výbušné okruhy.
Já nevím.
Chtěl bych dalších 24 hodin.
Myslím, že ano, ale nevím to jistě.
Povídám ještě den.
Potřebuji ještě jeden den!
Ne, Merriman mi přivezl kopii z Chicaga.
Někteří fyzici to podepsali.
Praštění socani.
Až to doděláte, tak to hodím na Chicago!
Ano, slyším vás. Slyšíte mě? Dokončete tu zatracenou věc. To je rozkaz!
Mám i jiné věci na starost.
Ale mám letadlo. Budu tam.
Jak se hnu, někdo se k němu dostane.
Teď vykládají o odkladu.
- Máme souhlas pro Washington? - Ano, pane.
"Truman, Stimson jednají se Stalinem.
Brzy výsledky testu v Trinity."
Stalin sní Trumana zaživa.
- Pokud mu, hm... - Ano, pokud.
Pokud nedáme prezidentovi do rukou smrtící zbraň.
Žádný odklad nebude.
Panebože.
Tak blízko.
Pomalu ji spouštěj.
Srdce je větší, asi kapalina v perikardu.
- Radiace? - Asi.
Za noc je dvakrát větší.
Srdce by se mohlo zaplavit.
- Je při vědomí? - Střídavě.
Po ozáření mu strašlivě otekl mozek.
- Co bude dál? - To nevím. Nemám představu.
Žádný člověk ještě nedostal takovou dávku radiace.
- Odumírá zevnitř. - Slečno, tam nemůžete!
Promiňte, páni doktoři.
Děláme pro něj, co se dá.
Absolutně všechno.
Nikomu nepomůže, když se budeš takhle ničit.
- Musíš se trochu vyspat. - Já nemůžu!
- To je ale pomeranč, co, Oppie? - Jo.
Pozor!
Hornigu? Hornigu!
Všechno v pořádku! Druhá pojistka drží.
Potřebuje ještě někdo martini?
- Jak to vypadá? - Nic moc.
V příštích pěti dnech je šance na bouřky. Je mi líto.
- Proč mi to neřekli? Jak je na tom? - Těžko říct.
- Chci ho vidět. - Nepovolujeme žádné návštěvy.
Bezpečnost. Citlivá doba.
Je to silný mladík. Dostane se z toho.
Schoenfielde, tak co?
- Je při vědomí? - Střídavě.
Ptal se, jestli sis přečetl chicagskou petici.
Ano, přečetl.
Nic víc? To je všechno?
"Ano, přečetl, a teď si myju ruce"?
Rozpadá se mi tam na kusy přítel, který si myslí, že znáš odpovědi.
Opravdu víš, co se v tomhle místě děje?
O co ti vlastně jde?
Poslední dva roky svého života
jsem se smiřoval s bezpečností, tajnostmi a kontrolou.
Ty blbiny neměly utajit, co se tu děje, před Němci,
Japonci nebo Rusy,
ale před obyčejnými Američany, kterým se to asi nelíbí!
Obyčejní Američané chtějí, aby se jim synové vrátili domů živí.
Já pro to dělám, co se dá.
V Oakridge vstřikují duševně chorým plutoniové injekce.
Když se chceš ptát, co se tu děje, zeptej se takhle.
Bude to dost velké, aby nás to přimělo se zamyslet?
Dost velké, aby to navždy předešlo válce? Na to se ptej!
Viděl jsem Oakridge. Chápeš?
To nepostavili pro výrobu jedné, dvou bomb,
ale tisíců.
Brzo bude mít každý svou bombu.
Budou sedět a čekat, až vyletí do vzduchu?
Svět plný Michaelů Merrimanů, umírajících zevnitř.
O tohle usiluješ?
To je budoucnost, kterou jsi nám připravil!
Hej, Oppenheimře! Přestaň si hrát na Boha.
Protože to neumíš, a to místo je už obsazené.
Rychle mu klesá tlak. Musíte ihned odstranit tu kapalinu.
Tak jdeme na to, Michaele.
Jsi uvnitř. Teď to začni natahovat.
No tak, doktore!
Tlak začíná stoupat. Pomalu se zvyšuje.
- Roberte, musíš se trochu vyspat. - Bože, tápu v temnotách.
Všichni jsme si to zavařili.
Němci a Japonci a Američané a Britové.
Tahle ohavnost sahá do daleké minulosti.
Už nejsem žádný vědec.
Jsem zatracený funkcionář.
Musím si udržet kontrolu.
Kontrolu nad tím, kdo tuhle věc dostane.
Moc a kontrola, nic jiného už teď neslyším.
Copak život nic neznamená?
A co láska a porozumění?
Myslela jsem, že o to ve vědě hlavně jde.
Chtěla jsem, abychom pracovali.
Copak je třeba všechno obětovat téhle... věci?
Smířila jsme se s...
...Jean...
...myslela jsem, že ji potřebuješ.
Myslela jsem, že ji pro mně opustíš.
Ale na ní nezáleželo.
Ani na mně nezáleží.
Tobě nezáleží na ničem, jen na té zatracené bombě.
Tak to je.
Ale to není tvé jediné dílo.
Jsou tu děti.
A potřebuješ mou lásku a podporu.
Já vím.
Nevím... Já nevím, kde to je.
Proč já?
Proč si vybral mě?
- Pantone! - Pane?
Bezpečnost je v háji. Na bráně nikdo není.
- Myslíte, že to je pláž? - Ne, pane.
- Musíme to zastavit. - Kvůli počasí to neuděláme.
Můžeme poslat radioaktivní sajrajt až do Amarilla!
Vy jste reportér? Chci tři reportáže.
O úspěchu, o neúspěchu, a třetí, když se rozpadneme.
Generále, při tomhle směru větru bude zřejmě masivní spad.
Rozhodnutí je na mně! Rozumíte?
Dáme se do toho. Udělejte něco s tím psem.
Mluvíte o tom jako o jízdním řádu.
Vy se snažíte ten vynález zrušit. Dokážu to i bez vás.
Když to uděláte a já řeknu ne, a když něco nevyjde...
Nastupte si.
Pane, zdá se, že se vyjasňuje.
Víte, když něco budujete pro určitý okamžik,
tak to pak popadnete, aby to kolem vás neprošlo.
Vy jste si pořád myslel, že to udělám, co?
Můžete se vzepřít své povaze?
Jaké to bude?
Nepředstavitelné.
Je to vaše dítě.
Udělejte to.
Aleluja.
Je to bezpečné, bezpečný start!
Tak jedeme.
Začněte odpočítávat. Jedeme.
Přidejte. Trhavino, probuď se.
Probuďte draka. Jdeme na to.
- Zapnout proud. - Proud zapnut.
Otevřít relé jedna.
Relé jedna otevřeno.
Otevřít relé dva.
Relé dva otevřeno.
Miluji tě, Michaele.
Pomalu.
Dýchej pomalu.
Opatrně.
Opatrně, vrať se na led.
Tak, tady je ten led.
Kathleen, co tu děláš?
Kathleen? Proboha!
Pojď, drahoušku.
- To nejde, drahoušku. - Musela jsem být u něj.
Chtěla jsem mu říct, že ho miluju, protože umře!
Výbušné relé 4 otevřeno.
Tak je to odjištěné. A teď rychle do bunkru.
Jdeme dolů.
Vždycky jsem věřil, že Bůh stojí na naší straně.
A myslím, že teď to dokážeme.
- To bude z vojenské základny. - Enrico, co vsadíš?
Vsadím se, že zapálíme atmosféru.
Při troše štěstí zničíme jen New Mexico a ne celou planetu.
Vsadí se někdo?
Já tak nějak doufám, že ta věcička nebouchne.
Co to k čertu je?
Baletní suita z Louskáčka.
Nemůžu se toho zbavit.
- Zkus šest-pět. - Šest-pět.
- Tak zkus sedm. - Sedm.
Nabíjím zařízení.
Roberte, sem se dívej.
Zařízení je plně nabité.
Teď je čas H mínus 60 sekund, 59, 58,
57, 56,
55, 54,
53, 52, 51, 50, 49...
- Odkud jde ta hudba? - Pane, nemůžeme se jí zbavit.
...44, 43, 42,
41, 40...
Zatracená hudba!
...37, 36, 35, 34,
33, 32, 31, 30,
29, 28, 27, 26, 25,
24, 23, 22, 21, 20,
19, 18, 17,
16, 15, 14,
13, 12, 11, 10,
9, 8, 7, 6,
5, 4, 3, 2, 1, nula.
Kathleen, má lásko. Jednou ses mě ptala:
Je to instinkt uchránit život nebo ho vzít?
Já nevím, má drahá.
Vím jen, že když si můžeme svobodně zvolit,
doufám, že dáme přednost životu před smrtí.
Ne proto, že věřím, že vesmíru na tom záleží,
ale když pohlédnu na tebe, má drahá,
uvědomuji si, jak může být život báječný a kouzelný.
Za 21 dní, 6. srpna 1945,
svrhli bombu "Little Boy" na Hirošimu.
O tři dny později byla svržena bomba "Fat Man" na Nagasaki.
Při bombardování zemřelo přes 200000 lidí.
Japonsko bezpodmínečně kapitulovalo v tokijském zálivu dne 2. září 1945.
Robert Oppenheimer se stal národním hrdinou.
Roku 1949 odmítl podpořit výrobu vodíkové pumy.
Roku 1954 mu vzali bezpečnostní průkaz.
Nesměl zastávat veřejné funkce a v roce 1967 zemřel na rakovinu.
Generál Groves přišel o řízení programu
jaderných zbraní a stal se podnikatelem. Zemřel v roce 1970.
České titulky: Jan Edlman
CZECH
www.titulky.com