Filmul este inspirat dintr-un caz judiciar ale cărei etape publice au fost filmate,
transmise și comentate de media. Personajele și scenele din viața privată sunt ficțiuni,
pentru că nimeni nu poate pretinde să reconstituie complexitatea și adevărul
din viața protagoniștilor și a martorilor acestei întâmplări.
Procedura judiciară nu a fost încheiată din cauza evaluării procuraturii
prin care lipsa de credibilitate a reclamantei
făcea imposibilă aflarea adevărului.
Cum de-ați acceptat să interpretați acest rol?
Pentru că acel om nu-mi place.
Vedeți, mie...
nu-mi place să interpretez roluri.
Prefer să simt ceva, dar pe el nu-l simt.
Și, sincer, nu-mi pot explica cum poți simți plăcere în șase minute.
Și nu-mi plac persoanele care se ocupă de politică.
Nu mă-ncred în politicieni.
Sunt un individualist, un anarhist.
Nu-mi plac oamenii care fac politică, nu cred în ei, îi detest.
Reușiți să interpretați rolul unui om pe care-l detestați?
Sigur, prefer să interpretez pe cineva care nu-mi place.
Da, pentru că... în fine...
când faci pe cineva să plângă, nu e pentru că plângi și tu.
Mai bine să-i faci pe alții să plângă, pe public, pe spectatori,
dar, în realitate, tu râzi în sinea ta.
Traducerea și adaptarea după dublaj: dani67
BUN VENIT LA NEW YORK
- E bine așa? - A, da! E perfect!
- Dle Devereaux! - A, Francois!
- Dl Roullot abia a sosit. - Faceți-vă comod!
- Și dl care-l însoțește. - Poftiți, faceți-vă comozi.
- Luați loc. - Așadar, cum merge? E bine totul?
- Faceți-vă comozi, vă rog. - Da, luați loc!
Vreți să beți ceva? V-ar face plăcere un drink?
- Nu, mulțumesc. - Sunteți sigur?
- Nu doriți un drink? - Sunt bine și fără.
- Sigur, nu doriți să gustați? - Nu, e perfect așa.
Sunt câteva chestii legate de protocolul întoarcerii dvs în Franța.
Am stabilit că vom desemna pe cineva, nu pentru a vă supraveghea,
ci pentru a vă fi aproape la nevoie.
Am pus detectoare de metale în birourile dvs și-n case.
În cele două birouri și-n cele trei case. La fel și pentru Simone.
- Foarte bine. - Începând de acum, și asta-i mai delicat,
oricine va avea nevoie de o acreditare va trebuie să mi se adreseze.
Mi se pare cam excesiv totul, nu credeți?
Considerând circumstanțele, noi credem că e adecvat.
Probabil nu știți că umblă vorba... Scumpo, lasă-mă să termin.
Circulă bârfe ce s-au răspândit deja printre cei de la serviciile secrete SUA.
- Ce fel de vorbe? - Nu e datoria mea să vă explic.
Vă putem oferi ceva pentru a vă relaxa puțin.
V-ar plăcea o mică tăvăleală în tradiția americană?
- Văd că v-ați acomodat perfect aici. - Facem tot ce se poate.
- O poți aduce pe Ana? - Da, sigur, Ana e cea mai bună.
- În America totul e mai mare și mai bun. - Da, așa este.
O clipă, trebuie să vină. Iat-o!
Permiteți-mi să v-o prezint pe Ana. Ana, ți-l prezint pe Francois.
- E o plăcere să te cunosc. - A, nu, sunteți prea amabil, sincer.
- E pentru dvs. - E bine, dar n-am venit pentru asta.
- Sunt în serviciu, mulțumesc. - Și tu ce faci?
- Eu lucrez. - E bine.
- Trebuie să te relaxezi puțin. - Cum te cheamă?
- Mă cheamă Ana. - Frumos nume.
Îmi pare rău să-ți spun, dar chiar trebuie să plec.
Dragul meu director, vă mulțumesc pentru atenție,
dar acum, din păcate, trebuie să plec.
- Nu. - Cum se zice? Mersi pentru timpul tău.
- Nu poate pleca! - A, nu! Rămâneți acolo!
- Luați loc, doar pentru o clipă. - Din păcate chiar trebuie să plecăm.
- Mulțumesc pentru atenție. - Vom mai avea ocazia să vorbim.
- Cu plăcere. - Foarte bine.
Aveți grijă de dvs. Vive la France!
- E ciudat, foarte ciudat. - Așa este.
N-am reușit să-i convingem, sunt primii.
Vrei să mergi la zona A, te rog? Zona A, fă-ți treaba.
- Hai, hai! - Ajungi la bijuterii?
Curaj, știi ce trebuie să faci.
Ajută-l puțin.
- Foarte bine, continuă. - E prea timid.
Așa, perfect. Arată-i etajul.
Nu mezaninul, ci etajul.
Ia uite, e fantastică! Stai așa. Ia uite!
- Ce anume? - Nu l-ai mai văzut? Ia uite!
- Da' ce-i? - Un cireș în floare.
- Poftiți, bună seara, dle. - Bună seara.
- Veți fi oaspetele nostru azi? - Da.
Minunat. Am nevoie de un document și-o carte de credit.
- Cartea de credit și pașaportul. - Minunat.
Bine.
Veți rămâne o noapte, corect, dle Devereaux?
Corect.
- Ce mai faceți dle Devereaux? - Arătați bine.
- Mulțumesc. - Nu erați în vacantă?
Nu încă. Îl iau eu.
- Cardul și documentul. Ședere plăcută. - Mulțumesc.
Aveți nevoie de ajutor?
- Nu. Mulțumesc. - Foarte bine.
- Mulțumesc, ședere plăcută, dle. - Mulțumesc.
- Sunteți bine? - Foarte bine.
- Da? - Arătați excelent.
- Mulțumesc. - Vă mai place să dansați?
- Da, cum să nu! Ați călătorit bine? - Foarte bine.
- Da? Deci totul e bine. - Foarte bine.
- Perfect. - Unde plecați în vacantă?
- În Grecia. Nu mai am mult. - Grecii, fiți atentă la greci.
Să n-aveți încredere.
- Mai avem puțin. - N-au luat același apartament.
Au vrut să mai schimbe.
- Am ajuns. - E aici.
Poftiți.
Aici e salonul principal.
- Sunteți aici! Bună treabă! - Bună.
- Vreți să stați cu noi? - Sunt în timpul serviciului.
- După? - Am alte planuri, mulțumesc.
- Cheia dvs, ședere plăcută! - Mulțumesc.
Va fi cu siguranță.
- Bună, ce mai faci? - Ea e Bebe.
Ce nume frumos!
- E ceva de băut? - Cum să nu?! Andre!
Imediat!
- Un drink? Șampanie? - Dă-mi niște whisky.
- Whisky să fie, bine! - Mersi, mersi!
- Stai puțin. Te ajut eu. - Ține tu.
- Bună Roxane! - Uite și whisky-ul?
- Mersi. - Cu plăcere.
Cine vrea șampanie? Vreți puțin?
Hai, Alessandra. Mă așteptai, nu?
Vrei putină șampanie?
Nu te opri!
Știu că-ți place!
- Cum e? Bine, nu? - Ești drăguță, foarte drăguță.
- Cum a fost? Te-ai distrat? - Așa zic!
- Ia zi! Cum te cheamă? - Cecile!
E o proteză de silicon.
Unde se pune? Cum se pune?
A, așa se folosește? Ia uite cine-a venit! Bună!
Bună!
- Te-aș săruta, știi, dar n-am s-o fac. - Nu vrei să mă săruți, de ce?
Ce-i asta? Ție nu-ți trebuie.
Am nevoie doar de putină înghețată.
- Ești istețică tu. - De ce? Nu asta vrei?
Cum să nu, îmi place! Ia arată-mi!
Ia-o mai ușurel!
- Ai pregătit milkshake-ul? - Cum să nu!
Cialis, coniac și înghețată.
- Bun, e un chef grozav! - Gustă-l și tu.
- Nu vreau. - E doar un milkshake.
- Nu pentru că-i doar un milkshake. - Gura mare.
- Încă puțin. - Așa se simte gustul.
Gura mare! Ia o lingură plină!
Vrei și tu puțin?
Doar puțin. Uite. Așa.
Ai văzut?
Îți place, nu? De ce nu le mai dai puțin milkshake?
Cialis e fenomenal. E un doctor grozav!
- Și un mare chef! - Asta-i mai tare ca data trecută.
Îți va deveni atât de lung!
Gay! Gay! Mai dă înghețată.
- Gay, și mie! - Da' tu n-ai avut parte de înghețată?
Unde naiba-i rahatul ăla de înghețată? Hei, Pierre!
- Mai vrei? Un alt milkshake? - Ce întrebare pui și tu! Sigur că vreau!
E gata într-o clipă.
O, Dumnezeule! Ăsta-i Tom, iar ăsta-i Jerry.
- Așa, îmi place, da! - Gata și milkshake-ul.
Ăsta da milkshake. Ia mai dă-mi puțin!
Mi-am făcut dușul cu milkshake!
Și ție!
Ia uitați-vă! Pierre! Uită-te aici! Uite ce s-a-ntâmplat!
Ai picat ca prostu-n plasă!
Să ne facem un duș pe cinste!
- Mulțumesc! - Bine!
- Când se lasă? - Cam în șase zile.
- Șase zile? - Dacă nu se lasă, sună-mă!
Da, du-te naibii!
Dumnezeule, arăți spectaculos!
Da!
- Am ajuns, bună! - Bună!
Bună!
Cum te simți?
Intrăm?
Bun.
- În dormitor? - Da.
- Pe aici? - Pe acolo, la stânga.
- Cum vă cheamă? Pe tine? - Desiree.
- Desiree! - Da.
- Iar tu? - Yelena.
- Yelena! De unde vii? - Din Rusia.
- Rusia! - Vorbești rusește?
- Niet. - Niet? Păcat. Mi-ar fi plăcut.
Cum a fost seara?
Ce pulpite frumoase!
Deja încep să mă excit, știi?
- Îți place cadoul? - Îmi ajunge să privesc.
- Să ne privește pe amândouă? - Da, da.
- Ce vrei să-i fac? - Suge-o.
- Vrei s-o sug? - Da.
Mai lent, mai lent...
Așa, așa...
Îți place, nu-i așa?
Scoate-l!
Așa.
Piciorul.
Așa.
Îl scot.
Fiți atente. Așa, așa...
Așa.
Pune-te jos.
Jos.
Mai tare.
- Așa. - Îți place? Suge-o! Suge-o...
Așa, da... vino, vino!
- Așa. - Da.
- Hai, tăticule, doar atât? - Da, atât.
- Nu mai sunt un cocoșel. - Îmi placi, da.
- Hai, din nou. - Din nou?
Da.
Îți place!
- Îți place să fii pălmuită. - Continuați, hai! Continuați!
- Bună dimineața. - Tată, ce fac?
Tată!
E cineva? Curățenia în cameră!
Curățenia în cameră! E cineva?
E cineva? Curățenia în cameră!
Curățenia în cameră! E...
- Scuzați-mă, dle. - Nu-ți fie teamă.
- Știi cine sunt? - Domnule?
- Vă rog, nu... - Haide!
- Vă rog, nu! - Haide!
- Nu! - Ia-o în gură! Suge-o!
- Hai! Hai! - Vă rog!
Vă rog, nu!
- Haide, ia-o în gură! - Stai, nu, vă rog!
- Suge-o! Suge-o! - Nu!
- Suge! - Nu, încetați!
Nu, vă rog! Nu vreau!
- Contul, vă rog. - Numărul camerei?
- Poftiți. - Mulțumesc.
- Vă rog să semnați. - Da.
- Bun, o zi bună vă urez. - La revedere.
- Așadar, pleacă? - Da, ar trebui să se-ntoarcă la Paris.
- Dar cu el nu se știe niciodată. - Așa e, mereu pe drumuri!
- Tată! - Pe aici.
- Mulțumesc. - Tată, el e prietenul meu, Josh.
- Mă bucur să vă cunosc, dle. - Și eu.
- De unde ești, tinere? - Din Canada, Canada occidentală.
A, acolo se gătește fabulos puiul. Așa e, nu?
- Adică vițelul. Asta e specialitatea. - Așa e.
Acolo sunt vaci multe. Vițelul de Alberta.
O, da, sigur, vițelul. Vițelul canadian, e faimos!
- Da! - Sigur, sigur...
- Ce vrei să mănânci? - N-am nevoie de meniu.
În schimb eu iau... ia să vedem...
Aș vrea... să-mi aduceți carne. Ce carne să fie? De porc.
Aveți de porc?
Bun, mulțumesc. Iar voi ce fel de carne vreți?
- Eu vreau o salată Cesar cu pui. - Salată Cesar cu pui. Iar tu?
- Cum îl cheamă? - Josh.
Așa, Josh!
Bula, bula... bulabeuse. Cum se zice?
- Bouillabaisse. - Bouillabaisse să fie!
- E o amestecătură de pesti, ca o orgie! - O orgie de pesti!
Bouillabaisse e chiar o orgie de peste! E cea mai bună.
Mai bagă usturoi și maioneză! Aia roșie! Noi o numim rouille.
Vă apreciez poziția în multe chestiuni.
- Da. - Când lucrezi într-o bancă,
lumea tinde să asculte ceea ce ai de spus.
- Nu e doar banca, ci e ceva... - De cât timp o cunoști pe fata mea?
- De trei luni. - Trei luni?
Da.
Și cu sexul cum merge? Îl faceți cum trebuie?
- Tată! - Ce este? E interzis să vorbești?
Așadar, cum e sexul? Adică să fuți! Îți place cu fata mea?
Scuză-mă, draga mea. O știu toți amicii tăi.
Iar eu n-am voie să știu? Și eu trebuie să știu, nu?
Nu e nimic rău în asta, e ceva natural. Măcar voi aveți...
- Tată, termină! - Te rog.
De exemplu, eu am futut toată noaptea.
E foarte important să te simți bine la pat cu un bărbat.
Știu că n-ar trebui să-ți spun anumite lucruri, dar...
Bine, tată, am înțeles. Vrei să termini?
- Da, bine. - Mulțumesc.
- Voila! - Voila!
Tocmai a dat un interviu la televiziune în care a admis că e un fustangiu.
- E tare chestia asta. - Da. Și cum e cu sexul?
Bine.
- E minunat? - E minunat.
Bravo, Josh, bravo!
Da, Josh, îmi place. Bine ai venit în familie.
E o plăcere.
- Salut, John. - Salut, băieți.
- Unde-i șeful? - Înăuntru.
- Salut, poliția. - Salut!
- Srg. Landano. - Încântat, Jim.
- Detectiv Fitzgerald, încântat. - Putem vorbi cu dvs?
- Sigur. - Aici afară, se poate?
- Puteți închide ușa? - Mulțumesc.
- Cum se simte? - E foarte tulburată acum.
Continuă să spună că a fost agresată. Altceva nu știu.
- De când lucrează cu voi? - De vreo doi ani.
- A mai făcut probleme? - Niciodată.
Nicio reclamație?
Face curățenie în apartamentele celor importanți, adică e de încredere.
- A mai intrat cineva în cameră? - Nu.
Atunci trebuie sigilată. Să nu intre nimeni.
Trebuie s-o percheziționăm.
- Vă pot cere să fiți discreți? - Sigur, vom face tot posibilul.
- Bine. - Dar trebuie să investigăm.
Cum vă simțiți? Sunt serg Landano. El e detectivul Fitzgerald.
- Încântat, dnă. - Trebuie să vă punem câteva întrebări.
Stăm aici cu dvs. Bill.
Pentru început, ne spuneți numele și prenumele dvs?
Fiți liniștită. Dacă doriți, vă puteți relaxa un moment.
Știu cât a fost de tulburător. Un medic va veni aici pentru dvs.
Vă va face un control și vă vom ajuta, bine?
Dar ca noi să vă putem ajuta și ca să-l prindem pe acest individ,
trebuie să știm cum a fost.
Puteți să-mi povestiți în linii mari ceea ce s-a-ntâmplat?
Trebuia să fac curățenie în cameră.
Am bătut la ușă și-am zis cu glas tare: e cineva, curățenia în cameră,
dar n-a răspuns nimeni.
Atunci am deschis ușa și-am intrat. Am trecut prin salon.
Am strigat iar: curățenia în cameră, dar nu mi-a răspuns nimeni.
Așa că m-am îndreptat către dormitor.
Când am intrat am zis: e cineva, curățenia în cameră!
Un bărbat nud a ieșit de la duș. Stătea acolo în picioare uitându-se la mine.
Eram șocată. Am rămas acolo și am spus:
scuzați-mă, dle, revin mai târziu.
Iar el venea către mine fără să spună nimic,
dar se apropia din ce în ce mai mult, iar eu am spus:
vă rog să mă scuzați, revin mai târziu.
Dar el a zis că nu și m-a-ntrebat dacă știu cine era.
Nu i-am răspuns, dar...
el...
mi-a luat mâna...
și-a început să mă tragă, iar eu i-am spus: opriți-vă, vă rog!
Vă rog, scuzați-mă, plec acum!
Dar el mi-a prins mâna, mi-o răsucea și mă trăgea către el...
Încercam să mă eliberez, dar nu mă lăsa să plec.
Da, Smith Hotel, cu ce vă pot ajuta?
Da, sigur.
Desigur, da.
Știm cât e de dificil și apreciem ceea ce-ați făcut până acum.
- Dl Devereaux e la telefon. - Rahat!
- Clientul? - Da.
țineți-l în linie, pe așteptare.
- A lăsat mobilul aici. - Spuneți-i că l-ați găsit
și că trebuie să vină aici, în hotel, să-l ia.
Dle Devereaux, v-au găsit telefonul. Puteți veni la hotel să-l luați?
Sigur. Înțeleg. O clipă, vă rog.
- E la JFK, nu poate veni. - Întrebați-l unde se duce.
Pentru a-i trimite telefonul. Zborul și compania aeriană.
- Bine. - Da, alo!
- Bună ziua, dle Devereaux. - Țineți.
Mi-am uitat Blackberry-ul la hotel. Cei de la pază mi-l vor aduce aici.
- Sunteți amabilă să mi-l trimiteți? - Desigur!
- Îl voi anunța pe responsabil. - Vă rog, e important.
Mă întorc la Paris și am nevoie de telefon.
- Vi-l putem trimite prin postă. - Nu vreau prin postă, să mi-l aducă aici!
Atunci să vorbim cu responsabilul de la îmbarcări.
Bine, vă mulțumesc.
- Să vorbim și cu seful pazei. - Bine.
- Bună ziua. - Sunt dezolat.
- M-au informat, nu-i nicio problemă. - Îmi pare rău.
- Nu vă faceți griji. - Atunci totul e aranjat?
- Desigur, se poate îmbarca. - Mulțumesc mult.
- Vă mulțumesc. - Cu plăcere.
- Vă urez drum bun. - Mulțumesc mult.
- L-au completat deja. - Bine, poftiți pașaportul.
- Da. - Mulțumesc și eu.
Cafea?
O cafea, vă rog, o cafea bună.
Mulțumesc, mulțumesc.
- Dle Devereaux! - Da.
- Puteți veni o clipă? - A, da, desigur!
Telefonul meu?
- Aveți telefonul meu? - Dl Devereaux?
- Da. - Aveți pașaportul?
- Trebuie să veniți cu noi. - Pentru ce?
- Pe aici, vă rog. - Da.
- Puteți lăsa valiza aici. - Bine.
Mâinile la spate!
- Ce înseamnă asta? Ce faceți? - Deocamdată sunteți reținut, dle.
- Dle Devereaux! - Da.
Sunt detectivul David, Poliția aeroportuară.
Da, dar care-i problema?
Veți aștepta cu noi Poliția din NY. Vor să vorbească cu dvs.
- Cătușele sunt necesare? - Da.
Pot folosi măcar baia voastră?
- Vreți un pahar cu apă? - Nu, doar să vă folosesc baia.
- Am imunitate diplomatică. - Imunitate? Puteți demonstra?
Nu, pentru că e pe un alt pașaport, dar dacă mă lăsați să sun la consulat...
- Un alt pașaport? - Sigur.
Pe pașaportul arătat nu era.
V-am spus, e pe-un alt pașaport. Pe celălalt pașaport al meu.
- Mai am unul! - Da, înțeleg, dar nu-l aveți.
Sunați la Consulatul francez! E dreptul meu.
Când va veni Poliția din NY, se vor ocupa ei.
Și veți avea dreptul la un telefon, la un apel ca toți ceilalți.
- Măcar scoateți-mi cătușele, mă doare. - Nu sunt făcute pentru a fi comode.
- Noi trebuie... - Poliția din NY!
- Bună ziua. - Ce mai e?
- Salut, băieți? - Fitzgerald, încântat.
- Srg. Landau. - David, îmi pare bine.
- V-a făcut probleme? - Nu.
- Trebuie doar să meargă la baie. - Nicio problemă.
Scoateți-i cătușele.
- L-ați percheziționat? - Sigur.
- Pot merge la baie? - Vrei să-l controlezi personal?
- Iar? - Vreți să-i scoateți cătușele.
- Schimbați-le, puneți-le pe ale mele. - Bine, dle.
- Duceți-l apoi la baie! - Cred că are nevoie de cătușe duble.
- Sigur că da. - Uite încă o pereche.
- Mă doare de la cătușele astea. - Da, fac puțin rău, nu?
A spus că are imunitate diplomatică și vrea să vorbească cu Consulatul.
Când ajungeți la centrală, lăsați-l să vorbească.
N-a vorbit cu nimeni. Băieți, îl puteți duce la baie?
- Da, îl ducem noi. Haideți. - Așa îl și luați în custodie.
- Veniți, vă rog. - Valiza mea.
Nu vă îngrijorați, venim mai târziu s-o luăm.
- Prefer să merg și eu. - Bine.
Așteptați!
Am o livrare, băieți!
El este. E al vostru.
Dle Devereaux, veniți. Întoarceți-vă. Calmați-vă!
Am două perechi de cătușe de recuperat.
Ascultați, trebuie să-mi sun avocatul.
- Am nevoie de mobilul meu, e la voi? - Nu se poate.
Mi-au luat telefonul. Am nevoie de el.
- Nu se poate. - Am numărul avocatului meu în el.
Dle, telefonul dvs nu mai există. Puneți-vă mâinile pe ușă.
- Trebuie să-mi sun avocatul. - Deschide.
Bine.
- Vă veți suna și avocatul. - Telefonul meu e la dvs?
Trebuie s-așteptați să se-ntoarcă detectivii.
- Nu vreau! Vreau doar telefonul meu. - Dle Devereaux, intrați.
- Gata? - Gata.
Sfinte Sisoe!
Vă rog, vreau să-mi sun avocatul.
Îmi vreau telefonul.
- Ce este? - Dlor, am nevoie de un telefon.
- Vreau să-mi sun avocatul. - Nu se poate.
- L-au luat detectivii. - Am înțeles, nu se poate.
Dar am nevoie de un telefon, aveți unul, nu?
- Nu puteți telefona. - Îl pot avea pe acela, vă rog?
- Poftim? - Pot folosi telefonul?
Veți avea tot timpul să-l folosiți.
E dreptul meu, mi le cunosc. Știu că am dreptul la un telefon.
- Vreau să vorbesc cu avocatul meu. - Veți putea suna, dar nu acum.
- Întrebați-l pe seful dvs. - Cum?
- Da, cine-i superiorul dvs? - V-am răspuns deja.
- Vă repet că puteți suna, dar nu acum. - De ce?
- Pentru c-așa zic eu. - Nu-mi pot folosi telefonul, am înțeles.
Dar voi aveți un telefon aici. Aș vrea să folosesc acel telefon.
- Doar nu vreți... - Dle, pot folosi acel telefon?
- Pentru a suna? - Da.
De acord, puteți suna o singură dată.
- E bine? - Cum, scuzați!
- Un singur apel. - Da, sigur, dle.
Îndepărtați-vă de ușă și întoarceți-vă!
- Bine. - Scoateți mâinile din buzunare.
Întoarceți-vă, am spus, și scoateți mâinile din buzunare.
Scoateți mâinile din buzunare!
- Ăsta începe să mă enerveze. - Pe mine încă nu.
Haideți, ieșiți!
- Vreți să sunați? - Pot să vă întreb ceva, dle?
Da, ce anume?
Ați pus mănușa sau nimic?
- Poftim? - Ați pus mănușa sau nimic?
- Nu știu despre ce vorbiți. - Ați pus mănușa, sau nimic?
- Pentru ce? - Vă prefaceți că nu înțelegeți?
- E confuz. - Las-o baltă.
Telefonul.
Atenție, doamnelor și dlor, vreau să exprim gratitudinea noastră
lui Simone, pentru devotamentul și dragostea față de Israel.
Sunteți prea amabil. Eu sunt doar...
Ca să nu mai vorbim
de fundațiile de binefacere pe care le-ați creat singură
în atât de multe părti din lume
și de justiția ce ați adus-o celor ce n-au un cuvânt de spus.
Alo!
Bravo, Simone!
- Bravo, Simone, o mare doamnă. - Mulțumesc.
- Vă urez o viață lungă. - Da, o clipă.
- Simone! E Devereaux. - Unde-i? De unde sună?
- Nu știu. Nu mi-a spus. - Scuzați-mă!
- Spune că e urgent. - Poftim?
- E urgent. - Vorbesc de aici.
Devereaux, ai pierdut avionul. Ce s-a întâmplat?
Poftim? Unde ești, ce ai făcut?
Unde? Dumnezeule!
Ce s-a-ntâmplat?
Spune-i lui Jorje să sune la Ambasada Franceză.
Spune-i lui Jorje să sune la ambasadă.
Bine.
A fost arestat. Nu știu nimic, dar fă-o imediat.
- Imediat. - Da, da, bine.
- Simone. - Simone, ce este?
- Ce este? - S-a întâmplat ceva?
- Devereaux a fost arestat la New York. - Poftim?
- Nu se poate. - Vorbesc serios.
E ceva serios.
Sună-i pe toți avocații. Dă-le informațiile de la Jorje.
Vezi ce se poate face ca să-l scoatem.
Fă tot ceea ce ar avea nevoie Jorje pentru a primi ajutor la NY.
Ar trebui să-l las să putrezească în închisoare.
- Și dacă e nevinovat? - A distrus tot ce a am clădit.
Mi le-a smuls din mâini. Tocmai în ultima clipă.
Mi le-a smuls din mâini.
Așezați-vă unde doriți.
Luați loc.
Veniți încoace.
Luați loc.
Recunoașteți pe careva?
- Da. - Da. Ce număr?
4.
- Unde l-ați mai văzut? - În hotel.
- Iese? - În două minute.
Onorată instantă, statul cere să respingeți eliberarea sub cauțiune.
Adunăm informații despre trecutul și conduita acuzatului.
Aceste informații includ rapoarte ce arată că acuzatul a avut o conduită similară
descrisă în reclamație cel puțin încă într-o altă ocazie.
Dar avem nevoie de mai mult timp pentru verificări.
Scuzați o clipă. Pot ști de când e acuzația precedentă?
- Investigația a avut loc în America? - În străinătate, onorată instantă.
Bine, mulțumesc, continuați.
Probele împotriva acuzatului sunt convingătoare.
Printre altele, dispune de surse politice, financiare și personale pentru a fugi.
Onorată instantă, mai mult decât orice altceva,
dl Devereaux e hotărât să-și demonstreze nevinovăția.
Și n-ar putea s-o facă dacă ar deveni un fugar.
Curtea știe, și oricine de aici știe, că în această clădire
au fost persoane acuzate de infracțiuni mai grave decât a dlui Devereaux,
dar li s-a acordat cauțiunea.
N-ar trebui să existe un alt standard
pentru un om atât de important și bogat ca dl Devereaux
față de cetățeanul obișnuit. Constituția a aceeași pentru toți.
Aveți dreptate.
Aceleași norme vor fi aplicate și pentru clientul dvs.
Totuși curtea știe că clientul dvs a fost oprit la aeroport.
Asta e cauza unei îngrijorări serioase.
Mai există posibilitatea ca a fi fugar pentru restul vieții ca Roman Polanski
- să nu fie o problemă. - Roman Polanski n-are nicio legătură.
Cu tot respectul nu sunt elemente comune între aceste două cazuri.
Deciziile mele se bazează pe detaliile și faptele prezentate în acest caz.
După o adâncă reflecție, deliberez că dl Devereaux trebuie să se prezinte
pentru judecată în fața juriului. Cauțiunea este negată.
Nu vă îngrijorați, vom prezenta recursul.
- Haideți. - Vă vor interoga, să nu răspundeți.
- Nu spuneți nimic. - Haideți.
Intrăm în clădire pentru predarea unui deținut.
Recepționat.
- Ușa! - Ușa!
Ușa!
Haide, amice, mișcă!
Aici nu sunteți un dur! Ar fi bine să renunțați.
E vreo celulă pentru el? Răspundeți! Așteptăm!
Trebuia să fie pregătită. Am nevoie de o celulă.
Johnson, sună-l pe căpitan și spune-i că am nevoie de o celulă pentru el.
Vă scoatem cătușele.
Acum vă scot cătușele și mergem sus. Fără prostii, bine?
- Ați înțeles? Nu suntem în Franța! - Am înțeles.
- N-ar rezista nici cinci minute aici. - Ar trebui lăsat cu idioții de sus.
Nu le plac violatorii.
Întoarceți mâna.
țineți-vă mâinile de-a lungul coapselor.
Ne deschideți ușa?
Avem o livrare.
Mulțumesc.
Uite încă unul.
- Știi cât e ceasul? - Ce?
Știi cât e ceasul? Cât e ceasul, știi?
Pot să știu cât e ceasul?
Gura!
- Vrei să te uiți? - Nu.
- Ba da. - Ba nu!
Să mergem, Devereaux! Vino la gratii, amice!
Devereaux!
Haide, mai repede!
- Nu pierdeți timpul cu prostiile! - Haide!
Hai, amice! Prea încet te miști!
Nu-mi fă probleme, e ultima mea zi, mișcă!
- Acum luăm amprentele. - Aici, lângă perete.
Stai aici.
Atenție! Mă asculți și faci ce spun. Dă-mi mâna stângă, mulțumesc.
Nu opune rezistență, voi manevra eu mâna.
Mulțumesc, așa e bine.
Foarte bine. Așa va fi de azi înainte.
Mă asculți și urmezi instrucțiunile.
Asta e fraza cheie: urmarea instrucțiunilor.
Altfel n-ai rezista nici cinci minute aici. Gata.
- Acum facem poza. - Pune-te acolo.
Întoarce-te, mulțumesc.
Către mine. Ține asta.
Nemișcat, privește înainte.
Întoarce-te în partea aia.
Mulțumesc.
- Vino. - Îmi pot spăla mâinile?
Poftim! Să mergem. Pe aici.
Intră aici. Mergi în spatele mesei.
Așa, acolo!
Atenție, ascultă-mă!
Te vei dezbrăca pentru a te percheziționa. Scoate-ți paltonul.
Scoate-ți paltonul și dă-mi-l mie.
Dă-mi-l. Nu-l scutura,
În regulă, acum cămașa.
Acum restul. Chiar și chiloții. Și nu-i scutura.
- Poftim? - Da, chiloții.
Mai întâi dă-mi pantofii.
Și sosetele.
Dă-i încoace.
Deschide gura.
Ridică limba.
Scutură-ți părul așa.
Bine, ridică brațele.
Întoarce-te și apleacă-te.
- Apleacă-te. - Ce?
- Apleacă-te. Jos. - Așa?
Nu, nu!
Întoarce-te...
Îndoaie genunchii.
Nu te apleca înainte, doar îndoaie genunchii.
- Mulțumesc. - Bine.
Ridică piciorul stâng. Piciorul stâng! Ridică-l!
- Așa? - Acum piciorul drept.
- Bine. - Acum dă-mi pantofii.
În regulă. Îmbracă-te.
Nu-ți pui mai întâi chiloții?
Fără chiloți? În regulă, cum vrei.
- Curaj, amice, îmbracă-te. - Pot?
Nu te grăbi, avem toată ziua la dispoziție.
Ce chin cu îmbrăcatul!
Veniți! Veniți!
- Salut! - Salut!
- Robert Forentz. - Încântată.
- Eu sunt Simone. Avocatul meu. - Încântat.
- Încântat să vă cunosc. - Mulțumesc că ne-ați primit.
- Aș vrea să văd mai întâi etajele. - Sigur.
- Mă pot duce singură? - Sigur, poftiți.
- Mulțumesc. - Uitați-vă în liniște.
Pentru că acuzația s-a opus cauțiunii aș vrea să sugerez o soluție.
Dle Devereaux ar putea accepta arestul la domiciliu
și brățara electronică. Va plăti costurile supravegherii,
și costul oricărei paze private la care curtea va decide să apeleze,
pentru că dl Devereaux vrea să fie prezent în aulă pentru a se apăra de acuzații,
dar vom accepta orice soluție luată de curte. Mulțumesc.
Am decis să acord cauțiunea în condițiile următoare:
arestul la domiciliu și folosirea brățării electronice,
acuzatul va susține costul pazei
ce va asigura respectarea deciziei instanței.
Voila! Asta-i casa.
E cam întunecoasă, dar poate fi bine, zic eu.
Asta se poate găsi la 60 de mii de dolari.
- E răcoroasă. - Destul.
Nu-i rău.
- E destul de mare. Cât costă? - 60 de mii de dolari pe lună.
- Pe lună? - Da, scumpule.
Asta e America.
Închisoarea noastră.
Mulțumesc, Simone.
Mulțumesc din suflet, scumpo.
Mulțumesc încă o dată.
Încă o dată.
E foarte frumoasă bucătăria.
- O, Simone! - Simone! Doar asta știi să spui?
- Simone. - Da.
Da, Simone, mulțumesc.
N-am făcut nimic.
N-am făcut.
N-am făcut ceea ce spun c-am făcut.
Te rog, trebuie să ai încredere în mine.
Tu mă cunoști.
știi totul despre mine.
știi totul și deja m-ai salvat acum trei ani.
- Iartă-mă! - Viața mea a fost dată peste cap!
- Și-a mea a fost. - Ba nu!
Nu! Nu! Nu! Nu-i adevărat!
Viața ta a fost dată peste cap de când te-ai născut.
Mi-am dat silința. Dumnezeu știe asta.
Ani de zile am încercat să te transform într-un bărbat.
- Știi ce-i acela un bărbat? - Da, da! Știu ce-i un bărbat.
- N-am făcut ce spun ei! - Nu? Tu nu știi ce-i un bărbat!
Un bărbat știe care sunt consecințele acțiunilor sale!
Își protejează soția!
Nu se lasă condus de cucul său în primul colț întunecat,
cu prima curvă întâlnită!
- Voila! Merde! - N-am făcut ceea ce se spune!
Nu-i nimic! Nu contează! Nu răspunde!
Ceea ce contează e că tu nici măcar nu știi care-i adevărul.
Ba știu care-i adevărul. Eu n-am făcut-o!
Ăsta-i adevărul.
Devereaux, măcar o dată, termină! Gata!
Ceea ce s-a-ntâmplat...
e un adevărat dezastru.
Asta-i important, că e un dezastru!
Tot ceea ce am făcut...
Tot ceea ce-am clădit a fost...
distrus!
Nu eram sigur că vreau să fiu președinte.
- Trebuie să beau ceva. - Mi-am distrus viața.
Mi-am distrus viața! Doar știi că sunt dependent de sex!
- Doar știi, la naiba! - Am să beau din ăsta!
Da, știi prea bine!
Da, e ușor să spui: nu vreau s-o faci!
Doar știi cum sunt!
M-au futut, da! N-am futut camerista, dar ei pe mine, da!
Trebuia să se-ntâmple, știam doar.
Știam că se va-ntâmpla, da, știam.
Am încercat de toate.
Am încercat să te trezesc la realitate, te-am amenințat, am plâns.
Am făcut imposibilul pentru a te înțelege.
- N-ai reușit. - Am făcut totul ca să te înțeleg.
- Știu, draga mea. - Nu.
Ce-am obținut?
Dimineață am cheltuit un milion de dolari ca să te scot din închisoare!
- Închisoare! - Bani, numai la bani te gândești!
- Ba nu! Trebuie să mă asculți! - Știi ce vreau acum?
Să găsim un mod care să ne scoată din situația asta, înțelegi?
Care situație?
Aia în care mă aflu! În rahatul ăsta de situație!
- Și ce-ar trebui să spun? Scuzați-mă? - Am demonstrat cât valorez.
Acum trebuie să închiriez un avion
pentru a-l scoate pe viitorul președinte al Franței
din închisoare.
I-ai întrebat pe colegii tăi de celulă? Ar putea face parte din guvernul tău.
Te rog.
- Dumnezeule! - N-am făcut nimic.
Imaginează-ți dac-am fi anunțat deja candidatura,
ce s-ar fi întâmplat?
Nu i-am făcut nimic, era ceva organizat, înțelegi, Simone?
- Mă iau peste picior singură. - A fost o capcană. Îți jur!
Oricine o știe, tot Parisul acela blestemat știe!
Sigur, toți o știu.
Dar adevărul e că tu poți încheia socotelile cu mine.
- La asta vrei să ajungi? - Nu, nu.
Oricum el știe de părinții tăi și de restul.
Devereaux, să vorbim de ceea ce-ai făcut, pentru că ai făcut ceva, mereu faci.
N-am făcut ceea ce spun ei c-am făcut. N-am făcut-o, înțelegi?
- N-am făcut ce spun ei... - N-ai futut-o pe femeia aia?
Nu, n-am futut-o, doar m-am masturbat în fața ei!
Mi s-a spus că ai vrut să ți-o sugă, e minunat!
Ba nu! Doar mi-am pus-o pe gura ei. Doar atât.
- Doar atât! - E dezgustător.
- Doar știi că asta-i boala mea! - Da, și devine și a mea.
Aș vrea să am doar putină pace, putină liniște...
Vei avea din abundentă. Nu vei avea nimic de făcut.
Te rog, nu reușesc să fiu calm fără tine.
- Vii mereu la mine. - Am nevoie de tine.
- Dar nu reușesc să te iert acum. - Am nevoie de tine.
Trebuie să mă ajuți! Mereu mă ajuți. Te rog.
Te-am ajutat, am avut mereu grijă de tine, te-am iubit.
Te rog, te rog... Îmi pare rău
Crede-mă, te rog! Îți voi fi recunoscător pentru totdeauna.
- Crede-mă, n-am făcut-o. - Nu-mi mulțumi, nu te pot ierta.
Am ajuns să nu te mai pot ierta.
Aveam nevoie de tine, de penisul tău, așa că am rămas cu tine.
Nu, trebuie să-ncetezi să-mi faci ce faci cu amicii tăi.
Îi atingi, le simți mirosul, îi privește, le auzi vocile!
Ești în capcană, iar ești închis!
Vreau un pahar de vin, vreau vin roșu!
- Nu știu dacă... - Trebuie să fie ceva pe-aici.
Erau muncitori pe-aici, trebuie să fie ceva. Numai apă e.
O fi pe-aici.
Îți place apartamentul ăsta? Ce părere ai?
- Da, păi... - Aici vreau să pun tablouri.
- Voi aduce altele. - Bine.
Pentru că aranjamentul ăsta nu cred că e bun.
Ar trebui să fie mai multă artă contemporană.
- Au scos tablourile alea urâte. - Ține.
Urâte tablouri, le-au luat!
- Nu. - Nu.
- Stai acolo! - Bine.
Extraordinară.
- Minunată fotografia asta. - Da, e foarte frumoasă.
Ce este?
- Dle Devereaux? - Da, mi-l prezinți?
Da, desigur.
Credeți că are un soț? O fi având vreun soț?
Salut, dle Devereaux!
- Ce mai faceți, Michelle? - Bine, dvs?
Îmi permiteți să v-o prezint pe nepoata mea?
- Foarte încântat. - Marie.
Marie. Și cu ce vă ocupați, Marie?
- Studiez dreptul? - În ce an?
- În al treilea. - Al treilea? Serios?
- Da. - E minunat.
- Spuneți-mi, vă place expoziția asta? - Da, mult.
Mai ales că vorbește despre Africa. E interesant.
- Așa este. Și ce vreți să deveniți? - Avocat.
A, da?
E magnifică, da.
Vă place că sunt toți artiștii tineri din Sus sex?
Da, dar în fond, mi se pare puțin...
- Nu credeți că e puțin cam... - Realizați și fotografii?
Mi-ar plăcea, dar, deocamdată, studiul la universitate e foarte...
- Doar că... - Câți ani aveți? Sunteți tânără.
- Mă simt puțin intimidată. - Nu!
- Sunteți foarte frumoasă. - Mulțumesc.
- Ascultă, Marie... - Eu credeam că...
- Mai bine ne-am vedea mai târziu. - E bine.
Undeva unde să stăm mai liniștiți.
- Bine. - E bine, da?
- Vă dau numărul meu? - Da.
- Mulțumesc. Pe mai târziu. - La revedere.
- Mergem? - Da.
- Ce impresie ți-a lăsat? - E interesant.
Bine, asta e... Da?
Și ce-ai vrea să faci? Unde ți-ar plăcea să lucrezi?
La Curtea penală internațională.
Te vei găsi în fața adevăraților asasini.
- Da, îi voi condamna. - Și ce-ți place?
- Ideea de justiție? - Da, justiția.
Așadar, în afară de soția ta pe cine mai întâlnești?
- Puține persoane, lucrez tot timpul. - Serios?
- Da! - Nu cred.
În schimb, așa este.
Îmi atribuie mai multe legende decât valorez.
- Cum să nu! - Dar eu n-am nimic împotrivă,
pentru că tinerii sunt mai excitanți, nu?
- Da. - Te excită?
- Da, și bărbații inteligenți. - Ce te excită mai mult?
- Tinerii sau bărbații inteligenți? - Bărbații inteligenți, cei ca tine.
Vino-ncoace, frumusețe!
- Simt nevoia să te mănânc! - Nu, așteaptă!
Te vreau atât de mult! Trebuie să dăm jos și asta.
Și pe ăștia.
Mă asemăn cu fetele cu care te culci de obicei?
- Nu. - Nu?
Ele n-au prospețimea ta, frumusețea ta, inteligentă.
Cândva îmi plăceau...
îmi plăceau prostituatele, curvele.
Nu reușesc să scap de reputația asta, dar cu tine e total diferit, înțelegi?
Am stat în internatul măicuțelor.
Asta mă excită încă o dată.
Hai, măicuță, hai!
Ah, ce-mi place! De la măicuțe ai învățat?
- E fabulos! - Ne țineau lecții despre asta.
- Toată ziua. - Era o grămadă de cărți.
- Erau de prin sec 17, scrise de măicuțe. - De măicuțe?
Poți paria, erau înnebunite după sex.
Majoritatea fetelor din acel timp intrau la mănăstire.
- Le trimiteau familiile. - Serios?
Sigur.
Poate pentru că or fi comis vreun adulter.
Atunci te vor trimite și pe tine într-o mănăstire.
Cât ești de frumoasă!
- Cum stăm? - Martora poate fi discreditată
și cazul arhivat, în cel mai bun caz.
Și-n cel mai rău caz?
Să fie condamnat și închis pentru viol pe 20 de ani.
- Iar voi ce puteți face? - Ceea ce vom face...
e să prezentăm o apărare foarte agresivă. Mergem la proces și...
Trebuie să înțelegeți. Cazul va fi discutat în două locuri diferite.
În aulă, dar și în tribunalul opiniei publice.
- Va trebui să-l susțineți. - Îl susțin.
N-ar putea fi pe mâine mai bune.
- Nu vă îngrijorați. - Glumiți, nu?
Nu-i primul meu caz de acest gen.
Asta nu-i realitatea, e o comedie. Îți joci rolul stând numai alături de el.
Astfel, juriul acela nu va crede că e un monstru, așa cum îl descriu.
Dacă veți fi alături de el.
- Va fi și un dosar civil, nu? - Da, sigur.
Ne pot cere milioane.
Ce-au spus avocații?
- Ce-au spus? - Au vorbit de infracțiunile tale.
Și pentru ce sunt vinovat,
dac-ar fi o infracțiune dorința de a te simți tânăr?
Ești supărată pentru că n-am fost la înălțimea așteptărilor tale.
Nimic nu-ți mai ajunge.
Ești în stare să îngenunchezi realitatea pentru a o adapta ambițiilor tale.
E o caracteristică de familie!
E din familie. Toți știu ce-a făcut familia ta, nu?
Cu toții o știu, tot Parisul știe ce-a făcut în timpul războiului.
Tu nu-ți poți pune fața acolo unde și-a pus tata fundul!
Tatăl tău! Toate florile de pe mormânt nu au acoperit duhoarea.
Nenorocitule!
Nu am nevoie de banii tăi!
Prostovanule!
1945, un an bun. Un an extraordinar de bun!
N-am nevoie de banii tăi.
- Haide, veniți, pe aici. - Da.
- Mulțumesc, dle Devereaux. - Nu-i nevoie să-mi mulțumiți.
Promisiunea e datorie curată. Iar eu v-am promis interviul
câtă vreme nu devine prea personal.
- Acesta e biroul dvs. - Da, e biroul meu, dar mergem dincolo.
- Nu vreți aici? - Nu, trece prea multă lume.
- Bine, cum doriți. - Vom fi mai comozi.
Foarte drăguț din partea dvs să-mi acordați interviul.
Luați loc pe canapea. Aici mă odihnesc.
- Dar îl mai folosesc pentru interviuri. - De acord.
- Ce doriți să știți? - Așadar.
- Apropo, cartea dvs e bine scrisă. - Vorbiți serios?
- Aveți talent. - Chiar ați citit-o?
- Da. - Ați fost amabil.
- Nici vorbă. - Foarte amabil, îmi face plăcere.
Vă mulțumesc din nou c-ați acceptat. Nu vreau să vă răpesc prea mult timp.
Alaltăieri mi-ai spus, adică mi-ați spus că ați pierdut caseta cu Jean Claud Merrier.
Asta mă interesează.
- N-am văzut-o. - N-ați văzut-o?
- Nu m-am uitat pe casetă. - Scuzați, nu înțeleg, mi-ați spus că...
- Nu m-am uitat pe ea. - Dar așa mi-ați spus.
- Dacă nu v-ați uitat pe ea, atunci... - Nu, nu! Sunteți foarte frumoasă.
- Și știți că știu puțin... - Ascultați, dacă nu v-ați uitat pe ea...
Așteptați! Știți c-o știu bine pe mama dvs?
O știu bine. O cunosc bine, foarte bine, credeti-mă!
Mi-a povestit că de când erați mică sunteți foarte dotată.
Apoi ați făcut studiile cele mai bune.
De ce vorbiți de mama mea? Nu vreau să vorbesc de ea.
Pentru că o știu foarte bine. Scoateți-vă...
- Acum lăsați-mă! - Scoate asta!
- Sunteți nebun! - Nu.
Nu mă dezbrăca, maniac nenorocit! Nu! Oprește-te!
- Haide! Nu te opune. - Nu, stai!
- Nu te mișca! - Nu vreau!
- Aici! - Nu! Nu!
- Lasă-mă! - Vino-ncoace!
- Așteaptă! - Termină!
Nu!
Lasă-mă!
Bună.
- Iartă-mă! - Va trece.
Nu va fi ușor, dar va trece.
- Dar Josh ce spune de asta? - Josh, bine, ai săi nu prea sunt încântați.
Au mai fost vreodată încântați?
Nu știu să-ți spun.
Dar știu că erau încântați că fiul lor e cu fiica directorului
unei mari instituții internaționale.
Ar trebui să fie încântați că fiul lor vrea să se-nsoare cu tine.
Eu te-aș lua de nevastă, chiar dacă taică-tu ar fi un scârbos.
Da, e foarte drăguț, dar știi că lucrurile nu merg așa.
Și Simone?
E foarte înfuriată.
Nu prea are simțul umorului.
Să nu te gândești că mie mi se pare amuzant.
De ce? Nu e amuzant?
Ar trebui să te accepte ca Josh! Știa cu ce te confrunți.
Ce vei face?
Te referi la momentul în care voi fi cu ochii acoperiți?
Tată, termină!
Aș fi vrut să te pot ajuta.
N-am vrut eu.
Ba nu, mă corectez. Nu vreau eu!
Devereaux! Arată-te!
Duceți-vă naibii cu toții!
Vreți să-mi spuneți care vă e problema?
Nu citiți ziarele, nu vă uitați la tv? Nu navigați pe internet?
Să vedem.
Cariera mea s-a terminat, soția vrea să mă lase.
Iubitele m-au lăsat.
Nimeni nu-mi răspunde la telefon.
În afară de asta, totul e perfect.
Cum vă simțiți în privința asta?
Simt că... Cred că a fost vina mea.
Așa este.
Asta e o descriere, dar care vă sunt sentimentele, emoțiile?
Nu știu...
N-am emoții.
Ce simțiți în privința...
vieții dvs?
Viața mea este...
Nu simt nimic în privința vieții mele.
Ce simțiți în privința acestei situații? E un dezastru? Ce credeți?
Nu cred că e un dezastru, ci doar că...
s-a-ntâmplat.
Dar asta e o intelectualizare, o raționalizare.
Cum vă simțiți în sine? Ce simțiți în inima dvs?
Îmi pare rău să spun că nu simt nimic.
Nu mă simt vinovat, nu mă interesează de oameni.
Acum vă întreb de mine? Credeți că vă pot ajuta?
Nu, chiar nu cred.
Nimeni nu poate salva pe nimeni.
Vreți să știți de ce, dle doctor?
Vreți să știți?
Pentru că...
nimeni nu vrea să fie cu adevărat salvat.
Iată, asta-i ironia. Că doar de curând am înțeles.
Ironia e că doar de curând am înțeles. Nimeni nu vrea să fie cu adevărat salvat,
nimeni.
E vina mea, e evident. Toți o spun.
De când eram copil mi-au spălat creierul. Părinții mi-au făcut-o, profesorii,
șefii mei la muncă...
De la naștere până la moarte.
Sunt norocos, nu sunt creștin, dar îmi place să spun asta:
când voi muri mă voi duce să sărut fundul lui Dumnezeu
pentru eternitate.
Eu mi-am găsit Dumnezeul.
Tu.
Pe primul meu Dumnezeu...
nu l-am găsit în biserică, ci într-o sală de clasă.
E idealismul... Ce Dumnezeu minunat...
să crezi că totul va fi bine.
Am fost în templul universității, mai întâi ca student, apoi ca profesor.
Și m-am lăsat învăluit de-acea lumină pustie.
Da, nedreptatea. Am fi îndreptat toate relele.
Foamea în lume... Toți ar fi mâncat pe săturate.
Sărăcia...
o amintire îndepărtată a cărei existentă ar fi fost dificilă,
chiar și de imaginat.
Bogăția ar fi fost împărțită fiecăruia după nevoile sale.
A, da!
Doar când am intrat la Banca Mondială, în enormitatea patosului lumii
și infinitatea suferinței inerentă naturii umane,
s-au revelat oribilele lor manifestări...
încet, zi după zi...
ba nu, minut după minut...
atunci am înțeles zădărnicia luptei noastre împotriva acestui insurmontabil tsunami,
care sunt problemele pe care trebuie să le înfruntăm.
Lucrurile nu se vor schimba.
Întotdeauna se va muri de foame.
Bolnavii...
și ei vor muri.
Sărăcia... păi, e o afacere excelentă.
Oamenii se agită mulțumiți de limitele lor.
Sunt șocat de revelația asta.
Nu! Nu mă mai pot întoarce la acele vremuri binecuvântate.
Nu există mântuire pentru mine.
Ce-a spus doctorul?
A spus că e numai vina mamei mele.
Chiar așa?
Spunea că lua masa cu mă-sa și, în loc să-i ceară untul, i-a spus:
curvă scârboasă, mi-ai distrus viața!
Azi ți-am executat încă o dată ordinele.
Și-am fost umilit de un rahat de psiholog.
Și pentru ce?
Mi-a cerut să mă schimb.
Trebuie să-ți spun și ție: mai du-te dracului!
Trebuie să mă duc la somn pentru că trebuie să mă trezesc la 7:00
ca să vorbesc cu un om, un sofist idiot, încă un sofist pedant,
cu mentalitatea îngustă și mioapă, al cărui unic scop
e să mă convingă să mă alătur restului maselor.
Nici nu mă gândesc!
E iritant că iar nu te-am refuzat.
știi ce-ai făcut în timp, puțin câte puțin?
Ai reușit să mă faci să mă urăsc. Înțelegi?
Ai reușit asta.
Procurorul districtual Vince a abandonat o femeie inocentă
și a negat femeii inocente dreptul la justiție pentru viol.
Astfel, a abandonat și alte femei ce vor fi violate în viitor
sau agresate sexual.
O, merde! Termină!
- Mai e cafea? - Întreab-o pe cameristă.
- Ai văzut? - Ce trebuia să fi văzut?
Adevărul triumfă!
- A, asta crezi? - Sigur! Mai ai nevoie de alte probe?
Bastardul n-a reușit.
Așa este. Vom câștiga, draga mea.
Devereaux!
Vrei să știi adevărul?
- Ăsta e adevărul. - Nu!
Și-l pun în gentuța mea.
Și spune-mi...
pe cine ai fi plătit cu adevărul tău?
Eu sunt un intelectual visător...
un profesor naiv, trebuie să recunosc asta.
Nici nu-mi pot imagina ce-nseamnă să ai un miliard de dolari.
Uite-mă încercând să-mbrățișez dimensiunea universului care-i infinit.
E prea mult pentru mine.
Dar tu înțelegi care-i adevărata semnificație a banului,
aceea care înseamnă cu adevărat putere!
Puterea, desigur. Întrebarea mea e simplă.
Spune-mi pe cine ai plătit.
Adică îmi ceri să recunosc că am obstaculat justiția?
Dar dacă nu poți ține un secret mi se pare chiar amuzant.
Mă văd alături de tine în tribunal ca imputat.
N-ai învățat nimic de la prima ta sotie?
- De la cine? - De la prima ta sotie!
De la fetițele tale!
Că amanta de azi poate deveni dușmanul de mâine?
- Dușmanul? - N-am plătit pe nimeni!
Îți dai seama?
- Fiu de cățea! - Se pare că nu-i place!
N-am să mă mai duc în închisoare, ești dezamăgită, înțeleg!
- Da, sunt dezamăgită. - Exact!
Nu mă voi duce la închisoare, iar ăsta e adevărul ce te...
- Taci! - Banii tăi n-au fost de folos.
Sunt dezamăgită pentru că te gândești doar la tine.
S-ar putea să se fi terminat pentru tine.
Dar la mine nu te gândești?
La impactul ce-l va avea asupra viitorului meu?
- Asupra proiectelor mele! - Uitasem de planurile tale!
Planul de a ajunge la președinție,
planul de a deveni președintele republicii.
Uitasem de asta, ai dreptate.
Te enervează că n-am ajuns în închisoare!
- Ba nu! - Ba da!
ți-ar prinde bine să te duci pe-acolo o vreme.
Să-ți petreci puțin timp gândindu-te la altcineva.
Să te gândești la tine și la ceea ce-ai făcut.
ți-ar face doar bine... Te-ar ajuta!
E ca serviciul militar ce nu mai există.
- Face uneori foarte bine unui bărbat. - Închisoarea?
- Putină disciplină! - Am destulă disciplină!
- Ba nu ai? - Ce-ți pasă?
- Îmi știi defectele. - Nu vreau să te mai ascult, gata!
- Bine, încheiem aici. - Ajunge!
- Da. - Sunt obosită.
- Ești ca un copil! - Copil?
Sunt un martir, o Doamne! Eu, eu... merde!
Sunt nevasta ta de 20 ani!
- Erai fericită să-mi fie sotie. - Da, eram! Asta-mi doream în viață!
- O voiai pentru tine! - Da, pentru viața mea.
- Dar tu te-ai comportat ca un vierme! - Pentru viața ta.
- Un vierme! - Voiai să mă faci președinte!
- Ce? Ce? - Ca să fii președinte.
- În planurile tale! - Nu voiam să fiu președinte!
Voiam o viață, voiam să te susțin! Nu voiam să fiu președinte!
Voiam să fii tu președintele!
Aveai totul! Ai fi condus Franța în altă direcție.
- N-aș fi putut, n-aș fi fost în stare! - Am văzut talentul tău!
Mă umpleai cu talentul tău, aveai din abundentă.
Tu-mi dădeai curaj! Aveam curaj, dar tu-mi dădeai mai mult!
- N-aș fi fost în stare să fiu președinte. - Da.
- O știi. O știai bine. Nu voiam. - Mai bine, nu voiai să fii!
- Nu vreau să fiu președinte. - Știu!
Nu datorez nimănui nimic.
- Ce? - N-am nimic cu nimeni!
A, da? Vrei să fii liber?
Devereaux e liber să zboare.
- Îți voi spune "fluturaș". - Bine.
De azi înainte vei fi "fluturaș".
Ce vrei să faci când vom fi la Paris?
Pentru că acolo ești... Eu sunt monstrul...
Iar tu ai salvat monstrul.
Îmi imaginez că vei cere divorțul.
Ideea mea e să ne întoarcem la Paris după atâta timp
și să ne jucăm rolurile mai departe.
E fantastic.
Așadar, eu sunt de consum.
Ești de consum pentru că te comporți într-un anumit fel.
Ți-aș putea spune atât de multe lucruri! Multe alte lucruri.
Dar tu m-ai epuizat.
M-ai epuizat. Cealaltă față a iubirii nu e ura.
E indiferența. Tu m-ai adus la asta.
- Tu m-ai adus în punctul ăsta. - Minunată frază, chiar e frumoasă!
Ceea ce vreau să-ți spun e...
că am făcut foarte mult pentru tine.
Și tu n-ai apreciat.
Doamna a spus că doriți o cafea.
Mulțumesc.
- Cum ziceați că vă cheamă? - Martha.
Mereu uit. Martha, sunteți...
foarte frumoasă.
- Sunteți măritată? - Nu.
Perfect. Nu vreți copii?
- Cândva. - Dați-mi mâna.
Aveți un iubit?
Mergeți la dans cu el?
Sau poate că aveți prea mult de lucru aici.
- Nu. - Sunteți fericită cu munca asta?
- Da. - Ce credeți de doamna?
- Îmi place doamna. - E foarte bogată, știți?
Și ce credeți despre mine?
- Și de dvs îmi place. - Mulțumesc.
Îmi face plăcere, mulțumesc.
Traducerea și adaptarea după dublaj: dani67
Titrarea manuală: dani67