субтитри от YavkA.net
Не вярвам в окопите да е по-зле.
Тук е ужасно.
Много мило, че ни дадоха птица.
При 200 застреляни?
Да. Много щедро.
ПРОСЛУШВАНИЯ ВСЕКИ Е ДОБРЕ ДОШЪЛ
Накъде отиваш?
Сега съм длъжностно лице.
Ще се отдръпвам, докато им предаваш тъжните новини.
Певческото дружество набира хористи.
Има прослушвания.
Войната е виновна. Няма мъже.
Виновна ли?
Класовите бариери падат. Време беше.
Освен това...
Няма шанс за революция тук.
В Рамсдън? - В Англия.
Пълнеж сме за фабриката
и ще сме фураж за фронта.
Съжалявам, госпожо.
От кого е, мамо? - От краля.
Съжалявам.
Можеше да влезеш, Лофти. - Не...
Мислиш ли?
Скръбта е възможност.
Пазете се!
Гледайте къде карате! Проклети хулигани.
Благодаря за добротата. - Не! Благодаря.
Фитонс ФОТОГРАФ-ХУДОЖНИК
Колко направи?
Дванайсет? Четиринайсет?
Загубих им бройката.
Не мърдайте.
Имай предвид, че това е специална цена за новобранци.
Щях да изкарам куп пари, ако ги връщаха вкъщи.
Кого? - Мъртвите. Щях да съм добре.
Недей, Хърбърт!
"Страсти по Матея". Прослушване. Не закъснявай.
Млади човече.
Г-н Трикет.
Не си ли в хор "Св. Уилфред"?
Бях. - Какво стана?
Гласът ми се промени.
Можеш ли още да пееш?
Донякъде. Защо?
С г-н Трикет сме в Певческото дружество.
В комитета. - Ще има прослушване. Сега.
В Юбилейната зала. - Той и аз?
Важи за всеки. Ти можеш ли да пееш?
Мога и да танцувам, ако трябва.
Не и в "Страсти по Матея". - Не се срамувайте, няма да ви изядем.
Не говори от мое име.
Честно казано, не ми се иска,
а и чувам, че са доста придирчиви.
Но като няма вечерно училище, се чудя с какво да се занимавам.
Какво стана с училището? - Учителят постъпи в армията.
Все пак не ми харесва това.
Певческото дружество.
На мен също. - "Нека хората да пеят"?
И за какво? Като приключиш, няма промяна.
Всичко си е както преди.
Извинете, тук ли се провежда прослушването?
Певческото дружество на Рамсдън? - Мисля, че да.
Всъщност ние отиваме тъкмо там, нали?
Бедна странстваща душо,
въпреки че си се отклонила,
събери смелост и върни стъпките си обратно.
Бедна странстваща душо...
Не днес, благодаря. Заети сме.
Идвам за прослушването. Мери Локууд.
Седнете, млада госпожице.
Мислех, че събира дарения.
Армията на спасението това прави.
Може да ти помогне да намериш истински вътрешен покой...
Заради шапката ти.
Отблъсква ги.
Никога ли не я сваляш? - Не.
Дори в леглото?
Вземи всяко сърце, но не нашето.
Събери кураж, ще дойдат дни, изпълнени със светлина.
Вземи всяко сърце...
Ние сме контраалтове. А ти? Контраалт ли си?
Аз... Просто обичам да пея.
Ти си за там. Ние не сме на прослушване.
Нали, Вера? - Не, ние пеем отдавна.
Ние сме гръбнакът.
Мога да ти помогна да намериш истински вътрешен покой,
моя бедна
странстваща душо...
Благодаря, г-це Проктър.
Г-це Холмс, ваш ред е.
Хубавица.
Това е приятелката на Клайд. Води се изчезнал.
Имате ли новини? - Не.
Беше най-добрият тенор, който сме имали.
"Беше"? Води се изчезнал. Нищо не е потвърдено.
Все още ми е гадже.
Да, ще се появи.
Не още, надявам се.
Винаги го пазя, ако ти се прияде.
Ако ти се прияде - няма проблем.
Ами ако те кара да пълнееш? Няма страшно,
защото малко от това, което ти се яде,
е даже полезно.
Добре.
Преди да продължиш...
Днес има няколко нови лица в залата.
Трябва да се представиш.
Какво? - Кажи им кой си.
Те знаят кой съм.
Не, тук.
Аз съм съветник Дъксбъри. Познавате ме от фабриката.
Но това не е фабриката, а Певческото дружество.
И всички сме равни тук.
Нима?
Човекът, от когото трябва да се пазите, не съм аз.
Това е хормайсторът г-н Полард.
Бъдете мили с него и няма да се издъните.
Въпросът е, че ако имате късмет да ви изберат,
ще се очаква да се държите подобаващо.
Надявам се, че ме разбирате.
Не се притеснявайте, г-н Дъксбъри, имам и по-сериозна страна.
Например, ти, момче, си много мръсен.
Идвам направо от фабриката. - Чия фабрика?
Вашата.
Добре. Кой е следващият?
Постъпваш в армията?
Защо сега?
Мисля, че това е мой патриотичен дълг.
Защо не изчакаш повиквателна?
Пак ще си патриот.
Ами тези днес? Ще ги вземем ли, или не?
Някои от момичетата са добри. - Не търсим момичета, а момчета.
Момчетата ги бива.
"Бива"?
"Бива"? Това е Певческото дружество.
Имат добри силни гласове. Трябва им само малко насърчение.
Е, това е.
Предполагам, че по-добре...
Джо.
Викарий. - Бог да е с теб.
Г-н Трикет. - Късмет, момче.
Дано се справя с немците по-добре, отколкото със сопраното.
Гилбърт.
И запомни, Гилбърт.
Не бъди първи.
В какво?
В боя. В каквото и да е.
Не се бойте за мен. Твърде умен съм, за да ме застрелят.
О, боже, това не означава...
Не искам да кажа... - Не, момче.
Върви и късмет.
Ще намерим кой да ни държи във форма, докато те няма.
Готов ли си, Гилбърт? Не мърдай.
Какво мислите за Артър Фокс?
Невил Уидоп?
Твърде мекушав е. Хорът се нуждае от здрава ръка.
Винаги можем да разчитаме на Ървин Прайс.
Не и аз.
Разведен е.
Ще кажа едно име.
Но не искам да бъда критикуван.
Кой ще те критикува?
Засега никой, но когато си отворя устата...
Какво има, Маргарет?
Чух гласове.
Това е комитетът, скъпа. Казах ти.
Умуваме за нов хормайстор.
Този глупчо Полард се присъедини към армията.
Качи се горе, скъпа.
Няма да те безпокоим.
Хайде, Джо.
Какво?
Кажи името.
Д-р Гътри.
Какво? - Хенри Гътри.
Не.
Върнал се е. - Сигурно е така.
И, честно казано, при други обстоятелства
той дори нямаше да ни обърне внимание.
Гътри не е ли... - Да.
Той е живял и работил в Германия по своя воля.
Там имаше музикални възможности. Можеш да го разбереш.
И тук имаше такива, но той предпочете Германия
заради по-добрите хорове.
Предател. - Той свърши чудеса в Лийдс.
Той беше презиран.
Хората бяха ужасени.
Той е атеист.
Затова Лийдс се отърва от него.
Е, сега има атеисти.
Има един в Брадфорд.
Но не дирижира "Страсти по Матея".
Чух неговия "Реквием" на Моцарт.
Аз също.
Беше прекрасно.
Не си го казвал.
Не можем, Джо. Не и ако симпатизира на германците.
Освен това, имаше и други неща.
Какви други неща?
Да кажем, че предпочитам семеен човек.
Предпочиташ архиепископът на Кентърбъри.
И без това няма да дойде. Той ще дирижира някъде,
където не им пука за особеностите му.
Ливърпул.
Не е така.
Свири в хотел "Куинс".
Прекалено добър си за това място.
Тук ми харесва.
Има си предимства.
Чувал ли си за "Страсти по Матея"? - Да.
Лека нощ, д-р Гътри. - Лека нощ, дами.
Лека нощ. - Загубихме нашия хормайстор.
Тези дни свършиха.
Защо? - Трябва да си изкарвам прехраната.
Всички трябва да си изкарваме прехраната.
Но междувременно, трябва да се прави музика.
И трябва да осъзнаеш, че ако ти предложим този пост...
Ако? - ...ще поемем голям риск.
Ти живееше в Германия. - Няколко години.
И това ме прави негоден да водя хор?
Опитвам се да бъда разумен.
Д-р Гътри, предлагам ти възможност.
"Страсти по Матея" в залата на Рамсдън.
Но искаме да сме спокойни.
Защо го направи и каква е позицията ти?
По отношение на "Страсти по Матея"?
По отношение на войната.
"Човек трябва да слуша малко музика, да чете малко поезия
и да разглежда хубава картина всеки ден от живота си,
за да не позволи светските грижи да заличат
усещането за красотата, което Бог е вложил
в човешката душа."
Хубаво е. Кой го е казал?
Йохан Волфганг фон Гьоте.
За бога, човече, по-тихо.
Защо останах там?
Не бихте ли останали в страна на култивирани, цивилизовани хора?
Хора, които поставят музика, красота и изкуство
в центъра на всичко, което правят?
За англичаните музиката е просто социален живот,
провеждан по друг начин. Аз не мисля така.
Мисля, че това е важно. - Ние също.
Виждаш ли? Било е музикално мотивирано.
Трябва да имам контрол.
Контрол? - Творчески.
Аз съм председателят, това не може да се промени.
И винаги...
Оказва се, че най-често ме канят да пея теноровите сола.
Е, няма смисъл да развалям хора
повече от необходимото.
Бих искал да доведа своя пианист.
Без заплащане, имай предвид. Всъщност му правим услуга.
И на двама ви правим услуга, да си го признаем.
Но не толкова голяма, колкото вие правите на нас.
Страсти
Благодаря ви за любезността. - Откъде казаха, че е?
Не идва специално отнякъде.
Просто е живял в Германия.
Опасявам се, че това е краят. Длъжна съм да напусна.
Той е пътувал. И какво от това? Хората пътуват.
Ние не. - Е, той е пътувал.
Той бе разпитан. - От кого?
От полицай. - Откараха го в Рипън.
Не са открили нищо нередно, така че ето го тук.
Щом не са открили нищо нередно, младежо,
тогава обясни поведението му в библиотеката.
Какво поведение?
Отива да чете вестниците. Всичките.
Всяка сутрин. И когато свърши
и г-ца Пендъл ги подрежда,
винаги са на една и съща страница.
Той идва! - Коя страница?
Докладите от флота. - Всички ви чакат.
Заповядайте, д-р Гътри.
Певческото дружество на Рамсдън.
Това ли са всички? - Почти.
За "Страсти по Матея"?
"Отче мой, ако е възможно, нека ме отмине тая чаша."
Въпреки че, без съмнение, го пеете на английски.
Със сигурност.
Това е г-н Хорнър.
Той ще ви акомпанира за днешните прослушвания.
Не приключихме ли с прослушванията?
Не и за мен, не сте. И...
Това се отнася за всички.
Ние сме комитетът! - Без изключения.
Нямам нищо подготвено.
Гами ще свършат работа.
Гами? Ние?
Той беше твой избор.
Не е твърде късно, нали?
Мили Господи и Отец на човечеството,
прости нашите глупави постъпки.
Облечи ни отново в разума, който ни принадлежи...
Не трябва да пее това.
Направо е кощунство.
Който иска да види истинска доблест,
нека дойде тук.
Един тук ще остане верен,
независимо от времето.
Ще затръби тръбата
и мъртвите ще възкръснат.
И мъртвите ще възкръснат.
Нетленни.
Ангели.
Вечно сияйни и прекрасни.
Ангели.
Вечно сияйни и прекрасни.
Вземете ме, о, вземете ме.
Е, това беше... много стимулиращ следобед.
Сигурен съм, че говоря от името на цялото общество, когато...
Истината е, че залата вече е запазена и новината се е разчула.
"Страсти по Матея" ще бъдат изпълнени след броени седмици.
Нали и Бейкъп щяха да го изпълняват?
Да, но техният Исус се записа в армията.
Произведението е малко старо, но го познаваме добре.
Някои можем да го направим и насън.
Искам да чуя хора.
"О, свещена глава, тежко ранена."
Страница 149. - Изправете се,
моля, дами и господа.
Станете, моля.
И очите да са отворени, ако обичате.
О, свещена глава,
тежко ранена.
Осквернена и осмивана.
О, царска глава,
увенчана с насмешлив венец от тръни.
Каква скръб разваля твоята...
Не спирайте!
Не спирайте. Пейте, пейте!
Може ли смъртта да увехти твоята прелест?
О, лик,
чиято слава
небесните войски
възхваляват.
Има ли съобщение?
Пише: "Германски боклук".
Бах? Германски боклук? Бах?
Обадете се в полицията. - Няма нужда.
По начина, по който пеехте, вероятно е бил критик.
Той е германец, предполагам. - Кой?
Бах. - Е, това е, нали?
Дори изпят на английски, Бах не става?
Тухли през прозореца.
Има опасност за живота и здравето.
Не обръщай внимание.
Има много възможности. - Като например?
Бетховен, очевидно. - Германец, очевидно.
Хендел.
Англичанин е, но първо е бил германец.
Зависи колко педантичен е нашият хвърляч на тухли.
Менделсон? - Германец.
И евреин.
Може и Брамс, разбира се, когото съм срещал.
Но той, за съжаление, също е... германски боклук.
Можеше да сме в кръчмата,
вместо да се мотаем тук и да спорим.
Този пианист е малко изтънчен.
Той е изискан. - Това казах и аз.
Казах, че е изискан.
Някакви новини за Клайд? - Не.
Това е добре.
Попитай Лофти. Новините са последното, което искаш.
Майка ми мисли, че човек знае.
Тя смята, че ще разбереш, ако обичаш някого.
А ти? - Какво?
Знаеш ли?
Наистина ли си го срещал? - Кого?
Брамс. - Ами, аз...
Имах тази привилегия. Макар че беше в Германия
и може да не мислите, че темата е подходяща за разговор.
Какъв беше той?
"Свободен, но самотен." Това е нещо, което е написал.
Бих искал да изпълним неговия "Реквием".
Тогава наистина ще има за какво да хвърлят тухли.
Трябва да има някого, срещу когото не възразяват.
Смятате ли, г-н Дъксбъри,
че може би именно мен не харесват?
Толкова, колкото и музиката. - Това е възможно.
Но ти си нашият хормайстор.
Само...
Какво?
За бога, човече, спри се с проклетия немски.
Елгар.
Авторът на маршовете?
И още други неща.
Започнал е като органист, също като мен.
Срещал ли си се с него?
Така звучи Елгар.
Това е доста добро. - "Доста добро"?
В Германия той е бог. Редом с Вагнер.
Елгар? - Не е писал само маршове.
Преди няколко години написа оратория.
Премиерата беше в Градска зала в Бирмингам.
"Сънят на Геронтий". - Това не го знаех.
Публиката не я прие. Ако темата не беше религиозна,
щеше да има освирквания.
На мен ми хареса. - Защо не се прие?
Не беше репетирано правилно. Разбира се, Геронтий е тенор.
Дали ще можем?
По отношение на разрешение или умения?
И на двете. - Ще му пиша.
Време е да приемем фактите.
Трябва ни голям хор, а мъжки гласове почти няма,
затова трябва да набираме.
Добре, но без случайни хора.
Истински хор ли искате, г-н Дъксбъри, или неделно училище?
Някой има ли приятели, млади мъже, които могат да пеят?
Има ли значение къде? Имам един, който пее в кръчма.
Може да пее и в бордей, за мен няма значение.
Това беше последната капка.
Пеенето е вид разголване
и ако ще се разпускам,
не искам да съм до жената на чистача.
Отлична работа днес, контраалтове.
Благодаря, д-р Гътри.
Сигурно познавате един-двама господа,
които могат да се присъединят?
Съпругът ми. - Той пее ли?
Ще направи каквото му се каже.
Дълъг е пътят до Типърари,
дълъг е пътят дотам...
Ето там.
До най-сладкото момиче, което познавам!
Ще влезеш ли? - Разбира се.
Свикнала съм с кръчмите. Просто размахвам кутията.
Добре.
Сбогом, Лестър скуеър.
Дълъг, дълъг е пътят до Типърари,
но сърцето ми остава там.
Той става. И тези тримата също.
Мич, това е д-р Гътри. - Доктор? Защо, кой е болен?
От Певческото дружество. - Няма да ме искат.
Живея на Тийкър Лейн. - Не знам кой къде живее.
Певческото общество не бива да отразява социалния ред.
То трябва да се издига над това.
Благодаря ви за добротата.
Здравей. Ти участваш ли? - Може би.
Харесва ми как дрънкаш с кутията.
Иска ми се да пъхна нещо в цепката.
А на мен ми се иска да ти направя цепка на лицето.
Тя не те харесва, Мич.
Тогава ще трябва да се запиша в хора, нали, Елис?
Томи, какво ще пиеш?
Не си ли го поставял преди? "Сънят на Геронтий"?
Защо не каза? - Защото беше в Нюрнберг.
Явно всичко добро
ти се е случило в Нюрнберг.
Мислиш ли, че Елгар ще ти разреши?
Ще го направи, ако му пиша.
Той може да е най-великият ни жив композитор,
но е колега музикант, колкото и велик да е.
Артистите са такива, Робърт, забелязват се един друг.
Те се свързват.
Не всички.
Да пеят ли?
Повечето от тях не са в състояние да пеят.
За какво им е да пеят? Те се възстановяват.
Не искат да губят енергията си в пеене.
Този господин иска да знае дали някой от вас може да пее.
Тук има ли пиано?
Три малки момичета от училище сме.
Лъчезарни като всяко учениче.
Пълни до ръба с девическа радост.
Три малки момичета от училище.
Всичко е източник на забавление.
Никой не е в безопасност, защото на никого не държим.
Животът е шега, която едва започва.
Три малки момичета от училище.
Три малки момичета, невинни и весели,
от девическо училище идват,
освободени от строгите грижи на своя наставник.
Три малки момичета от училище.
Добро утро, Подж. Господинът иска да знае можеш ли да пееш.
Какво да изпея? - Каквото и да е, изненадай ме.
В златните дни на добрия крал Чарлз,
когато лоялността не носеше вреда,
бях ревностен високопоставен църковник
и така получих повишение.
Не е зле.
Песента? - Хлебчето.
За другото можем да поработим.
Слава
на Най-святия
във висините и...
Сопрани. "А"-то, като в "слава".
Екстаз, не апатия. Още веднъж.
Слава
на Най-святия във висините.
Изречете "слава" с чувство. Мелодията ще си дойде сама.
Още веднъж. - Още веднъж?
Още веднъж.
Исусе, Мария.
Смъртта е близо до мен
и Ти, Ти ме зовеш.
Малко по-бързо на фигура 4.
Спри.
МОРСКА БИТКА "ТЕЖКИ ЗАГУБИ"
Британски и немски флотилии. С ГОЛЕМИ ЗАГУБИ.
Сега! - Махай се, Фриц!
ХОТЕЛ КУИНС
ЗАКОН ЗА ВОЕННА СЛУЖБА
Значи това сме ние.
Мама казва, че ще има отсрочка.
За какво? За пеене в хора?
Те всички са стари. Затова.
Те, в Лондон. Те решават. Стари и заможни.
Няма значение за тях кога ще отидем.
Това не е много патриотично.
Патриот съм, ама когато аз реша.
Да ме пращат във Франция? Още не съм си поживял.
Това би трябвало да ти осигури отсрочка.
За да си поживея?
Съжалявам, госпожо.
Не гледай сега, но идва госпожа Бишъп.
Тя е мила.
Защо другите жени в хора не говорят с нея?
Ти как мислиш? Здравейте.
Познавам ли те?
Може би сте по-запознати с гласа ми, г-жо Бишъп,
боботещ под вашия. - Моля?
Хорът. Аз съм бас.
Приятелят ми тук седи до мен.
Може би скоро ще се срещнем по-неофициално.
Не разчитай на това, нахалнико.
Не е честно. - Кое?
Да отида на 18. Още не съм го правил.
Не мога да бъда единственият. Без чукане, няма фронт.
Това би трябвало да е решаващо.
Аз го направих и това не го прави по-приемливо.
Мисля, че щом стигнеш там, те се грижат за това.
Наистина ли? - Има бордеи.
Е, това е нещо.
Но не би трябвало да е само за секс.
Има и други неща. - Точно така.
Никога не съм опитвал шампанско. - Опитвал съм. Не струва.
Не съм се возил в истинска кола.
Дори никога не съм виждал морето.
Бил си в Моркам. - Тогава беше друго.
Бил ли си някога влюбен, Лофти?
Не искам да си го хабя с някоя случайна.
Искам да го подаря.
Винаги можеш да го подариш на госпожа Бишъп.
Макар че тя си взима такса. Дори за подаряване.
Ти си луд! - Няма ли да дойдеш?
Къде ходите, момчета? Хайде!
Можеш ли да плуваш? - Не знам.
Не съм изпитвала нужда.
Мери ще трябва да си свали шапката.
Не започвай.
Мич достатъчно се заяжда с нея.
Харесваш ли го? - Малко.
Той може да плува. Виж го.
С Клайд идвахме тук
през нощта, когато нямаше никого.
Без бански, беше голям красавец.
Не искам да знам! - Да, виждам.
Както и да е, той е мъртъв.
Не искаш да те оставят като мен.
Другите никога не те оставят сама.
Елис е подходящ избор, но само защото съм свободна.
Горе главата.
Имаме хотел "Куинс", който да очакваме.
Гътри черпи всички нови попълнения с чай.
Новите попълнения? А за нас какво?
Не в армията, глупаче. Попълненията в хора.
Всички нас.
Дейзи, Дейзи,
отговор ми дай.
Луд съм, знай,
всичко е от любов към теб.
Това е страхотно.
Човек не би си помислил, че има война.
Хайде.
Добър ден. Добър ден, Джо.
Хърбърт.
Това погребение ли е?
Е, не е сватба.
Чаят включен ли е?
Гражданско погребение е, разбира се, че е включен.
Това е първото от две седмици. Истинска трагедия.
Всички оплакват някого, а аз фалирам.
Да ти се скъса сърцето. - Хайде.
Приемете съболезнованията ми...
Виждаш ли?
За това се борим.
Яйчени кремове?
Не се превъзбуждай, но приятелката ти
си е свалила каската.
Защо танцува с Бела?
Има много мъже. Може да танцува с мен.
Танцуваш ли?
Това не е важно.
Мич не танцува ли? - Не, слава богу.
Бих искала да танцувам с Елис, но Фло може да каже нещо.
Ще я поканя вместо теб.
Мери, аз лоша ли съм? - Защо?
Почти ми се иска телеграмата да дойде.
Тогава всички ще знаят, че Клайд е мъртъв
и аз съм свободна.
Страхливци. - Какво е това?
Защо не сте на фронта? Защо не се биете?
Защото аз пея. Всички пеем.
Още нямаме 18, когато навършим, ще отидем.
Дотогава, мадам,
вземете настръхналото си перо
и си го наврете някъде, защото никой друг няма да го направи.
Не трябваше да го казваш.
Не бива да говори така!
Но тя загуби брат си.
Занесох й телеграмата.
Хайде, момчета. Хапвайте.
Благодаря.
Сега за "Геронтий".
Ще ни разкажеш ли още малко?
Някои сме още в неведение.
Ами...
Това е проста история.
Г-н Дъксбъри, както подсказва името, Геронтий
е стар човек, който в първата част на ораторията
е на смъртно легло.
Тя е доста кратка и приключва със смъртта му.
Във втората част има леко забавяне,
докато се решава съдбата на душата на Геронтий.
Виждате ли? Винаги трябва да чакаш.
В Рая е същото.
В този случай е така, защото силите на доброто и злото
се борят за душата на Геронтий,
а музиката, дадена на демоните е много драматична,
докато ангелът, а това ще бъде Мери...
С шапката си.
Каквото всъщност може да бъде.
Тя иска спасението на Геронтий.
А Мич иска другото.
Накратко, ангелът печели,
а ораторията завършва как той предава душата му в чистилището
с обещание, че ще го изведе оттам в присъствието на Господ.
Не е кой знае каква история, нали? - Не е нужно да й вярваш.
Приел съм, че в "Страсти по Матея"
има преувеличение.
Думите, разбира се, са много красиви. Джон Хенри Нюман.
"Сбогом, но не завинаги, братко мой.
Бъди смел и търпелив в моето ложе на скръб.
Бързо ще отмине твоята нощ на изпитание тук.
А аз ще дойда и ще те събудя утре."
Чакай малко. Нюман?
Кардинал Нюман, католик?
Какво значение има? Може да е мохамеданин.
Дори не сме го питали.
Кого? - Елгар.
Питали сме го.
Какво каза?
Не е отговорил.
Католици.
Безотговорни са.
Отново, от фигура 39. "Господи, твоя слуга."
Господи,
Твоя слуга,
избави го.
Господи, Твоя слуга,
избави го.
Господин Дъксбъри, вие не пеете, a мърморите.
А вие, контраалтове, имате ли нещо против си бемол?
Никога не се доближавате до него.
Г-н Дъксбъри, може ли да погледнем фигура 40?
Един момент.
Ето тук. Трябва да подкрепите гласа си малко повече.
Мисля, че трябва да отбележим това кресчендо тук...
Събуди се.
Ако е толкова глупава да излезе с теб,
пак Бог ще е нейният идеален мъж.
Е, всичко е наред за теб.
Много добре си се заковал.
Най-лошото е, че току-що открих второто й име.
Елспет.
И? - Елспет?
Няма да стигна доникъде с Елспет.
Непристъпно е.
Д-р Гътри!
Стенли, закъсняваш. - Няма значение, д-р Гътри.
Потопили са "Померн". - Какво?
Какво? - Това е немски боен кораб.
839 фрица са мъртви и плават в Северно море!
Да живее нашият благороден крал!
Бог да пази краля!
Изпратете го победоносен
и щастлив...
Това е за вас, сър.
Да царува над нас дълго!
Бог да пази краля!
ПОЩА ТЕЛЕГРАФ
Геронтий. Радвам се. Елгар.
Слава на...
Де да пеехте Елгар с увереността,
с която пеете химна.
Отново. От началото на страницата.
Слава на...
Трябва ли да продължа?
Мисля, че това е било намерението на Елгар, г-н Дъксбъри.
Робърт, от пиу мосо.
Но слушай! Великолепна
тайнствена хармония
ме залива...
Не!
Това дете от глина
на мен
ми беше дадено, за да го възпитавам и обучавам
чрез скръбта.
Тук имаме фиоритура.
Скръб...
Добре ли сте, г-н Дъксбъри?
Понякога се обезсърчавам.
Иска ми се да имах по-добър глас. Доставя ми огромно удоволствие.
Не, гласът ви е... хубав.
Сигурно хората мислят, че пея Геронтий
само защото съм дал пари.
Не. - Вярно е!
Изкуството зависи от парите.
Без фабриката нямаше да има хор.
Няма фабрика, няма музика.
Сигурна съм, че хората са благодарни.
Не съм сигурен в това.
Особено като постоянно се меся.
Плащам за този хор, това ми дава право на дума.
Просто ми се иска...
Не казвай, че съм го казал.
Просто ми се иска той да не беше толкова...
Това е просто неговият начин.
А вие можете да пеете.
Не може. Не много добре.
Той загуби сина си.
Що за човек е Елгар? Знаеш ли нещо за него?
Не много.
Идва в Манчестър в деня на концерта.
В "Аргъс".
Присъждат му почетна степен.
Мислех си... - Какво?
Ако му пишем, може да дойде на концерта.
Щях да попитам д-р Гътри. - Аз не бих.
Защо? - Просто не бих, това е.
Няма да ти бъде благодарен. Той никога не е.
Какво има, Робърт?
Получих документите си тази сутрин.
Повиквателна.
Робърт.
Иска ми се да харесваше момичета, както другите момчета.
Какво трябва да значи това? - Имам предвид, че ако беше така...
вероятно момичетата нямаше толкова да те харесват.
Тъжно, нали?
Може би не е бил на борда.
Записал се е в първата вълна. Практически първи на опашката.
Поне ти имаш повече разум.
Той беше ли...
Той... свиреше ли?
Имаше хубав глас. Запазен.
Красив.
Като Геронтий той щеше да е...
Вместо това затънахме със съветник Дъксбъри.
Получих повиквателната. - Какво?
Трябва да поискаме отсрочка.
На какво основание? - Хорът.
Това не е основание. Музика?
Ще се впиша като отказващ да служи.
Ще отидеш в затвора. - Мислех, че ще одобриш.
Аз мисля за хора. - Разбира се.
Дъксбъри е в комисията. Той може да те освободи.
Не искам.
Тази проклета война.
Свещениците я искат. Жените я искат.
Идиотите, които ги убиват, я искат. Ти от кои си?
Съжалявам за приятеля ти.
Иска ми се...
Аз...
Искам да помогна. - Не влизай в затвора.
Това ще помогне. - Нямам това предвид.
Искам да кажа...
Знам, че не можеш просто...
да замениш един приятел с друг, но...
Трябва да...
Може ли да те попитам нещо?
Защо го правим?
Тази оратория за един стар човек.
Какво искаш да кажеш?
Младите мъже са тези, които умират.
Но слушай!
Великолепна тайнствена
хармония.
Едно, две, три.
Ме залива.
Тази къща не може да стане мавзолей, Маргарет.
Не можем да живеем в пълна тишина завинаги.
Свободен си да живееш както пожелаеш, Бърнард.
Напред, християнски воини,
марширувайте като на война.
С кръста на Исус...
Той е тук, тук е! Рик! Ясно?
Ще се грижиш за себе си, момче, нали?
Главата наведена. Ще се оправиш.
Дръж се добре там. - Следващите няма да са толкова весели.
Защо? - Защото няма да бъдем доброволци.
Добре, момчета?
Ще се видим, когато се върнеш. - Пази се!
У дома за Коледа, момчета!
Чао, татко!
Здравей, непозната.
Виждал съм хора да падат около мен,
но не и някой да пада така.
Мислех, че си мъртъв.
Какво стана? Раниха ли те?
Е, не паднах от колелото си.
Същото мръсно момиче, надявам се. - Недей.
Защо не? Преди ти харесваше.
Както и да е, вече съм в безопасност.
Докато не умра по реда си.
Мога дори да се върна в хора.
Какво?
Защо не? Ще има какво да правя.
Имаш само една ръка. - И какво?
Няма да дирижирам.
Ще бъде хубаво да пея отново.
Всичко да си бъде постарому.
Освен това познавам "Страсти по Матея".
Няма да изпълняваме това.
Друго произведение е.
Трябва да говориш с Гътри.
Кой е той?
Новият хормайстор.
Малко е саркастичен. Хората се плашат от него.
Връщам се от фронта, Бела, мисля, че ще се справя.
Просто минах да видя дали нещата са се променили.
Променили ли са се?
Чао тогава.
Чао, любими.
Съгласно Закона за военна служба от 1916 г.,
Комисията вече заседава.
Това не е особено официално
и, да, познавам г-н Хорнър
от Певческото дружество, където той е нашият високо ценен пианист.
Д-р Гътри дойде само като наблюдател.
Предпочитам да мисля за това като за приятелски разговор.
Не и аз.
Този млад човек отказва да служи в армията.
Имам вашето изявление. Това, което ме учудва,
е, че винаги мислите, че сте наясно с Божия ум.
"Войната не е част от Божия план."
Аз съм канон на катедралата в Рипън,
така че съм по-запознат с Божия ум от вас.
Войната наистина е част от Божия план и винаги е била.
Трябва само да прочетете Стария завет - война, война, война.
Не виждам да спортувате.
Спортувате ли?
Не особено. - "Не особено"?
Предпочитам музиката.
Не знаех, че тя е алтернатива.
Г-н Хорнър е талантлив пианист.
Това не му пречи да рита топка.
Говорим за стрелба с пушка.
Вие не говорите за нищо.
Вие сте само наблюдател.
Трудно ми е да изпитам съчувствие към вас.
Мечтая да служа.
Отличен стрелец съм.
Но полза от това имат само фазаните.
Имате ли приятелка?
Не точно.
А да не би да сте вегетарианец?
Четейки изявлението ви,
изобщо не разбирам как можете да имате морал.
Да не говорим за връзка със свещената музика.
Не изключвам възможността да служа по друг начин.
Колко благородно. Сигурен съм, че фелдмаршал Хейг
ще е доволен да го чуе.
Мислех, че мога да нося носилка.
Май не осъзнавате,
че принадлежите към привилегировано поколение.
Първото в историята на нашия остров,
което има честта да бъде мобилизирано.
Аз бих се гордяла.
Като познавам г-н Хорнър, бих посъветвал Комисията
да му даде кратка отсрочка.
Да речем, три месеца, за да помисли.
Вече съм взел решение.
Тогава ще попитам хормайстора.
Незаменим ли е г-н Хорнър за следващия концерт на дружеството?
Да. - Не!
Благодари, че си нужен.
Всеки ден момчета заминават на фронта. Никой не ги иска.
Освен страната. Бих била щастлива да замина.
Трябва да играеш по правилата.
Дъксбъри искаше да помогне.
Не си плюй на късмета.
Не искам специално отношение. Вярвам в убежденията си.
Ами хорът?
Само за това ли ти пука?
Ти си като проклетите генерали.
Ти си праволинеен.
Това е проблемът. - Млад си, това е проблемът.
Звучиш като Дъксбъри. Или фелдмаршал Хейг.
След по-малко от месец се надяваме тази зала да е пълна.
А съветник Дъксбъри все още не ни е дал дори
ориентировъчни бележки.
Където и да вървиш,
хладни ветрове ще полъхват поляната.
Дърветата, на които седиш,
ще се съберат в сянка.
Дърветата, на които седиш,
ще се съберат
в сянка.
Където и да вървиш,
хладни ветрове ще полъхват поляната.
Дърветата, на които седиш,
ще се съберат
в сянка.
Дърветата, на които седиш,
ще се съберат
в сянка.
Не искаш ли? - Не.
Тогава защо си на прослушване?
Обичах хора, когато бях с Бела.
Но не мога да я виждам всеки ден. Не и без...
Това ще ме подлуди.
Паднали са ти се лоши карти.
Сега ще кажа нещо, което може да ти се стори грубо,
но изкуството е безчувствено.
Ироничното е, че притежаваш всичко необходимо за гений.
Разбито сърце, изгубен крайник.
Да не говорим за нещата, които си видял.
Предпочитам да съм щастлив. - Както и всеки друг нещастник.
Елгар включително.
Но има хора, които, странно или не,
биха дали всичко, за да могат да правят това, което ти можеш.
И не знам дали е жестоко, или мило,
но животът ти е дал утешителна награда.
И сега, когато си на дъното,
е моментът, в който си най-подготвен да я използваш.
Животът е пълна гадост.
Така че пей.
Не е вторник. - Знам, съжалявам.
Колко пъти още? Ти не си в петък.
Само този път. Гътри иска да ме види.
Не, разбрахме се.
Никой от вас няма да получи нищо,
ако не се държите прилично.
Влизай тогава.
Какво, ще се мотаеш на прага ми ли?
Върни се за чай.
Твърде млад е. Гласът му не е достатъчно дълбок.
Това е стар човек, който умира.
Мога да играя по-възрастен, той не може.
Момчето има невероятен глас, Бърнард.
Съветник. Не позволявам да се позоваваш на добрата ми същност.
Също като теб, аз нямам.
Тази проклета война... Всичко съсипа.
Всичко беше толкова хубаво.
Най-вече е моя вината, че те назначих.
Ако не ми пукаше за музиката, щях да наложа волята си.
Други биха го направили. - Знам.
Все още нямаме кой да играе дявола.
Има ли соло дявол? - По начина, по който го правим, да.
И всичко пасва точно за теб.
Иска ми се да не обичах да пея.
Дами и господа, имаме нов Геронтий.
Късмет, момче.
Но при липсата на пълен симфоничен оркестър
и хор от сто души,
трябва да пригодим творбата на Елгар към настоящите обстоятелства.
За начало, нашият Геронтий не е старец.
Той е млад мъж. Войник.
И може би ангелът, който го освобождава от чистилището,
е медицинска сестра.
А небето, ако не е съвсем Божието присъствие,
е дом, Англия и мир.
Това ли е оркестърът? - Може да сме камерен състав,
но не мисля, че ще има оплаквания.
Ще е кратка и няма да е пълноценна оратория,
това е сигурно. Но ще е искрена,
колкото оригиналът в залата в Бирмингам.
Може би по-малко свята, но по-актуална.
Ама това Елгар ли е?
Фигура 35. Клайд.
"Използвай добре паузата."
Използвай добре
паузата.
Бъди милостив.
Бъди благосклонен.
Пощади го, Господи.
Бъди милостив.
Бъди благосклонен.
Господи, избави го.
От миналите му грехове.
От Твоето намръщено лице и гняв.
От опасностите на смъртта.
Като се подчинява на греха
или разчита на себе си
в последния миг.
От най-силния огън. - От всичкото зло.
От силата на дявола. - Твоя слуга избави.
Твоя слуга
избави.
Веднъж
и завинаги.
Но чуй! Величествена мистериозна
хармония
ме залива
като дълбокия и строг звук
на пълноводни реки.
Благодаря.
А сега прагът,
когато го прекрачваме,
излива своята радостна
отзивчива песен.
Слава
на Най-святия
във висините
и в дълбините.
Слава.
Добре!
Гордея се с вас. Елгар би се гордял с вас.
Остават две седмици и най-накрая напредваме.
Все още не ми харесва чистилището.
Разбирам, че авторът е римокатолик.
Но англиканската църква е много ясна.
Няма такова място като чистилище.
Няма такова място?
Слушайте, мога да ви заведа там утре.
Чистилището започва на десет метра от фронта
и се нарича Ничия земя.
Всеки път, щом започнем поредната атака,
пресичаме тази земя, ако имаме късмет.
Това е чистилището.
Някои газят през него.
Други потъват.
А трети се опитват да избягат.
Офицерите ги връщат обратно
и ако не се подчинят, ги застрелват.
Това е чистилището.
Кога получи това? - Тази сутрин.
Аз също. - И аз.
Трябва да се явим
седмица след прегледа.
Не ми обръщайте внимание, момчета. Аз просто...
Не е толкова зле, ако си държиш главата наведена.
Знаех си, че преувеличава. - Беше ли добър войник?
Да, не ме убиха. - Само си загуби ръката.
Като си там, виж дали можеш да я намериш.
Ако има време, бих искал да разгледам околността.
Ако имаш половин ден, искаш да кажеш?
Ще сложим край на войната. - Как?
Когато получим право на глас. - Война.
Само за нея говорите.
Мери. Да те придружа ли до вкъщи?
Никакъв шанс.
Нямам напредък, нали?
Не знам какво виждаш в нея.
Дори няма да ти позволи да я целунеш.
Това е, което виждам в нея.
Това е майка й. - Вие двамата, тръгвайте.
Ти ли си този, който ухажва нашата Мери?
Не знам за какво говорите.
Много добре знаеш. Отговори. Да или не.
Дори не сме се целували.
Това не ме учудва. Метнала се е на баба си.
Нея също никой никога не я е докосвал.
Обичайното, моля. - Освен дядо й, предполагам.
Нахалник.
Все пак ти желая успех. - В какво?
В разбиването на Армията на спасението.
Бих забранила това дайре.
Нямам нищо против Исус, но не по време на чая ни.
Май щеше да ми е по-добре, ако бях с вас.
Всичко ще се нареди.
Исус е просто фаза.
Никога не съм го искала за зет.
Благодаря.
Следващият.
Няма да вземат Подж. - Защо?
Отвори кърпата. - Бяхме в един клас.
Имаше припадъци.
Трябваше му нещо между зъбите.
Вярно ли е? Ти епилептик ли си?
Само понякога.
Това не би ме спряло да стрелям по фрицовете.
Защо гледа пишлетата?
За трипер. - Трипер?
Аз? Никакъв шанс.
Хайде, момче. Върви.
Хайде, тръгвай вече.
Следващият!
Не се тревожи, скъпа. Те ще се оправят.
Ти се върна, нали?
Да.
И нямам нищо против Елис.
Той е достатъчно подходящ, ако си щастлива.
Щастлива съм.
Добре ли си, скъпи?
Не мислех, че ще e много по-различно,
но е изненадващо колко много трябват и двете.
Има едно нещо. - Какво?
Не искам да питам. - Питай.
Ако мога, ще помогна.
Не мога да го правя с лявата ръка. Уморява се.
Не, Клайд. - Моля те.
Преди нямаше против. - Сега трябва да мисля за Елис.
Само веднъж. Ще се науча да го правя с другата.
Мога, ако се постарая.
Моля те?
Сигурно е свестен човек.
Кой? - Елгар.
Свестен, не знам. Великолепен, да.
Вдъхновяващ.
Достатъчно щедър, за да ни остави да човъркаме нещата му.
"Човъркаме"?
Претворяваме ги.
Не си му казал, нали? - Той даде разрешение.
Имам предвид цялото това ново нещо.
Без оркестър, съкращенията, аранжиментът.
Ние сме малко провинциално певческо дружество.
Няма да иска да го безпокоим.
Само на един час път е.
Какво? - Манчестър.
Присъждат му почетна степен.
Да, видях. - В деня на концерта.
Можем да го поканим.
Не. Велик човек е, има по-важни неща за вършене.
Стар е. Може би няма.
Казвам и на двамата.
Запазете гениалните си идеи за адаптацията.
Имам още едно предложение.
Защо да не използваме костюми
и да поставим ораторията на сцена?
Клайд да е войник, а Мери - медицинска сестра.
Това е оратория. Костюмите са за опера.
Нарушихме някои правила, защо да не нарушим и други?
Не, прав си. Ние сме никои.
Нашият Геронтий е млад мъж с една ръка.
Оркестърът е триото от хотел "Куинс".
Опера, оратория - на кого ще му пука?
Да, хайде да го направим.
Ти не си никой. - Е, сега съм.
Някога бях някой, но... това беше в Германия.
Не сега.
Сигурно те харесва.
Никога не съм го виждала да послуша някой друг, никога.
Мисля, че ме харесва. - Аз също.
Какво?
Вече написах писмото. - За Елгар?
Не. - Защо не?
Какво ще си помисли за всичко това?
Той ще разбере. - Защо? Той е...
Той е Елгар.
Вече го направих. Съжалявам.
Съжалявам, Робърт.
Честито, Подж.
Ти си късметлия. - Защо?
Искам да отида. Не трябваше да казвам.
Припадъци. Не са нещо особено.
Тези за нас ли са? - За последната репетиция.
Десертът се казва Батенберг.
Учуден съм, че още ги правиш.
Германска гадост!
Благодаря.
Все още не разбирам защо убиваме хора,
които харесват същите неща като нас.
Искам да кажа, че имаме допирни точки.
Кой е това?
Погледни само.
Леле, какво е това?
Кой е това?
Д-р Гътри наоколо ли е?
Разбира се. Насам.
Хубава дреха.
Колко струва този модел?
Защо? Мислиш да си го купиш ли?
Ще го броя на четири, малко по-бавно
и ще държа под око това...
Мога ли да ви помогна, сър?
Ти си от Армията на спасението. - Да.
Макар да не е особено популярна.
Не е ли в това смисълът?
В хора съм.
Не им допада, че пея по улиците.
Нямам нищо против къде пея.
Аз пея ангела.
"Възкликнете с радост към Господа."
Точно така. - Не искате ли чаша чай?
Не, търся д-р Гътри и нямам много време.
Сър Едуард. - Д-р Гътри, Елгар.
Удивен съм. - Елгар!
Простете за визията ми. Бях в Манчестър.
Китай ли беше, където всяка професия има собствена униформа?
Това е моята - моята музикална диплома.
Предвид обстоятелствата смятам, че е доста дискретна.
Определено не се чувствам безличен. - Не.
Да композираш е благородна професия.
Романтична, авантюристична и слабо платена.
Но за първи път днес следобед мога да се похваля.
Не съм просто издигнал се продавач.
Кой мисли така? - Аз, поне.
На 34 все още работех
зад щанда в магазина на баща ми.
Но вие имате рицарско звание. - Да, така е.
Но какво стана с аристократа?
Все още съм скромен човек и това е, което човек цени,
да види произведението си, изпълнено от аматьори.
Джо Фитън. - Талантливи аматьори. Сигурен съм.
За мен е чест, сър. - Някъде в края на света.
За мен е чест. Това е дъщеря ми.
Това е същинската разлика.
Не се тревожете, няма да гледам представлението
и не очаквам твърде много.
Няма как да е по-лошо от премиерата на "Сънят",
когато избягах от залата в Бирмингам с ръце на ушите.
Зарежи композирането, той говори без спиране.
Все още имам кошмари.
Трогнат съм, че искате да го изпълните.
Малко дружества го правят. А аматьори - изобщо не.
Искат да изпълняват само "Земя на надежда и слава".
Ако иска да погледа, имаме проблем.
Нямам много време, но има ли шанс
да ми подскажете какво сте подготвили?
По дяволите.
Бихме искали, но довечера е представлението.
Чака ни доста работа. - Нищо.
Малко старческа суета.
Освен това хорът е репетирал цяла сутрин.
Пуснах повечето да си отидат. - Ами младата дама?
Не, тя не е подготвена.
Мога да представя нещо.
Бих искала. - Точно така.
Ако пее толкова прекрасно, колкото изглежда,
ще е истинска наслада.
О, боже.
Дано е добре.
Така.
Нежно
и меко,
душо, скъпо откупена,
в моите най-любящи обятия
те прегръщам,
и над...
Нежно и меко, душо, скъпо откупена,
в моите най-любящи обятия...
те прегръщам.
Сега трябва да тръгвам.
Сър Едуард, преди да си тръгнете...
Знам, че сигурно сте изморен от феновете си,
но може ли да подпишете партитурата ми?
Разбира се.
А на младата дама? - Моля ви.
Като оставим облеклото, той прилича на всеки друг.
Веднага се сещам за покойния си свекър.
Хорист ли сте? - Не.
Всъщност съм един от солистите.
Аз пеех партията на Геронтий,
докато не го осъвременихме.
По дяволите.
Осъвременихте? - По-малко религиозно.
Това е поема на кардинал Нюман, затова е религиозна.
Кой е Геронтий сега? - Аз.
Но той... Не, той е твърде млад.
Ще се учудите колко трогателно звучи един млад човек.
Особено сега.
Бил е ранен при Ипр.
Не ме интересува дали е ранен при Аженкур.
Гласът му няма да е достатъчно дълбок.
Какво друго сте забъркали? Нека видя партитурата.
Това... - Това е срамота.
Едва я разпознавам.
Това не е партитура, а драсканици.
Какво сте направили с оркестрацията?
Ние сме оркестърът, сър Едуард, нашето трио.
Трио?
Искате ли да ви изсвирим откъс?
Не сме имали оплаквания.
А тенорът в униформа ли ще бъде?
Това е костюмът ми.
Костюм?
Това е оратория, не маскарад!
Не мога да го позволя. Мислех, че ви правя услуга.
Това е тълкувание. Изкуството се ражда от изкуство.
Не и от моето.
Музиката е ваша, макар историята да не е.
Историята е на кардинал Нюман. - Младият мъж умира.
Къде да умира днес освен в окопите?
Като всички останали. Стотици, един след друг.
Умират в окопите и в морето.
Смъртта на един ви разкрива тази на хиляди други.
Не бих се доверявал прекалено на войната.
Седях до фелдмаршал Хейг на вечерята в академията
и той ми сподели поверително,
че всичко ще е приключило до шест месеца.
Тогава няма да сте толкова актуални.
Върви след него. Харесва гласа ти,
хубаво момиче си. Бъди мила с него.
Отменете представлението!
Сър!
Съжалявам, скъпа. Не мога да им позволя да го направят.
Трябва да мисля за репутацията си.
Докато ти... тук си губиш времето.
Познавам учители, които да помогнат.
Аз не съм истински певец. - Можеш да бъдеш.
Работя във фабриката. Не мога да си позволя...
Не се притеснявай за това.
Ако кажа "да", бихте ли...
Хайде, пей!
Някои от тези момчета няма да се върнат.
Земя на надежда и слава,
майка на свободните.
О, боже. - Тя не е приключила.
Знам останалото.
Сър Едуард.
Първият ви голям успех, триумф,
беше "Вариации върху оригинална тема",
"Енигма вариации". - Е, и?
Темата не сте я написали сам.
Възможно е, това не е важно.
Градили сте върху чужда творба.
Ние градихме върху вашата. - Потегляй.
Изкуството се ражда от изкуство!
Дори и вашето!
Това ли бе всичко? - Мизерник.
Вече няма какво да очакваме.
Не знам. Остана Франция.
Е, дадохме всичко от себе си.
Вината е моя. Не се повтаряй. Запомни урока.
Един път стига, дори в Нюрнберг.
Много съм разочарована.
Всички сме разочаровани.
Не. От вас. - Съгласна съм.
Жалко е, след всичко, което направихме.
А момчетата скоро заминават.
Не можем да го направим. - Набийте си го в главите.
Нямаме позволение. Би било кражба.
Не е задължително.
Ако не вземаме пари за вход, всичко е наред.
Така ли? - Какво, безплатно?
Приятелите и семействата.
Майка ми би дошла.
Да, и моята.
Някой тук смята ли, че сме приключили със "Сънят на Геронтий"?
Не! - Че можем да си тръгнем
и да оставим нещата така? - Не.
Да разпространим вестта. Сега! Веднага.
СЪНЯТ НА ГЕРОНТИЙ
Исусе,
Мария,
близо съм до смъртта,
и Ти,
Ти ме зовеш.
С Твоето рождество
и с кръста Ти,
спаси го от вечна гибел
с възкресението Ти от гроба.
С възкресението Ти от гроба.
С Духа...
Спаси го в Деня
на страшния съд.
Спаси го, Господи. - Спаси го, Господи.
Мария, моли се за мен.
Спаси го.
Йосифе, моли се за мен.
С твоята благодатна сила
това дете от глина
беше дадено на мен
да го възпитавам и обучавам
чрез скръб и болка
по тесния път.
Алилуя.
От Земята
до небето.
Отхвърлен, пренебрегнат, повален
от могъщата воля на един деспот.
Отхвърлен, пренебрегнат, повален
от могъщата воля на един деспот.
Отхвърлен, пренебрегнат...
Кой, след като изгони
войските им, дари!
А сега прагът,
когато го прекрачваме,
излива своята радостна
отзивчива песен.
Слава
на Най-святия
във висините
и в дълбините, слава
на всичките Му думи
най-прекрасни.
Най-сигурен във всичките
Си пътища!
Сбогом,
но не завинаги.
Скъпи братя,
бъдете смели и търпеливи
в леглото си на скръб.
Бързо ще мине
вашата нощ на изпитание.
И аз ще дойда
и ще ви събудя
на следващия ден.
Сбогом.
Слава на Най-святия
във висините.
Амин.
Беше превъзходно.
Благодаря, сър.
Едно, две, три.
Ти го смени, мамиш. Избра хартия, а направи така.
Краката ме болят.
Момчета. Готови ли сте?
Добре. Не мърдайте.
Добре.
Мама ще се върне.
Не, няма.
Тя нарочно отиде на кино.
Тя е на твоя страна.
И тя не одобрява, че съм в Армията на спасението.
Какво мислиш?
Хайде, скъпа. Утре заминаваме.
Всички казват, че първия път не е много приятно.
Всичко ще е наред.
Но аз се помолих на Бог, и ако не го направя,
ти ще си в безопасност.
Ако направя това за Бог, той ще се погрижи за мен.
Не, Мери.
Ако Бог е такъв, ще ти е по-добре без него.
Какво правиш?
Виж. - Не!
Това съм аз, Мери.
Искам да видиш как изглеждам.
Преди да замина, искам да ме видиш.
Ехо?
Стенли.
О, боже. - Всичко е наред, г-жо Бишъп.
Не нося телеграма.
А какво искаш?
Може ли да вляза?
Важно е.
За какво?
Малко си млад.
Достатъчно възрастен съм. - Познавам твоята Айрин.
Аз ти бутах количката.
Утре заминаваме. Имам парите.
Трябва ли да си сваля обувките?
Не, освен ако не искаш.
Ще ти донеса закачалка.
Не искаш да съсипеш новата си униформа.
Изглежда добре.
Да я сваля ли? - Да, скъпи.
Г-жо Бишъп, аз не само искам...
да го направя.
Искам да ви видя и всичко останало.
Ще видиш.
Не, скъпи.
Не дължиш нищо.
Сигурна ли сте?
Можеш да дойдеш отново, когато се върнеш.
Не казвайте на нашата Айрин.
Благодаря ви много. - Пази се, скъпи.
Там. - Добре.
Предполагам, че е прав. Той би трябвало да знае, нали?
Кой? - Елгар.
Всичко ще е приключило, докато стигнем там.
Това му е казал фелдмаршал Хейг.
Просто мисли.
И се пази.
Късмет, синко. - Грижи се за себе си.
Не се изненадвайте, ако се върна с французойка.
Чао, скъпа, пази се! - Чао, скъпа!
Не мисля, че ще има много музика.
Все пак може да ми помогне да...
се захвана с други...
Ето ги твоите приятели.
Късмет. - Може ли само да...
Бог да пази.
Пази се. - Всичко ще е наред.
Дойдох, когато нашият Арнолд замина.
Имаше оркестър, кметът беше тук.
Сега дори няма свещеник.
Чао.
ВОЕННА ПЕСЕН
Субтитри от YavkA.net @ 2026
Превод на субтитрите: Светослав Стоянов