Hogy vagy? Hogy vagy?
Fáj? Rendben van.
- Neve? - Kevin Abdela.
Kevin Abdela. Jó, Mary. Meg fog gyógyulni.
Rendben van. 4 hétig hordania kell.
Ha már nem fáj, akkor sem szabad levenni.
10 percünk van elpakolni, emberek! 10 perc, köszönöm!
- Najeeb? - Igen?
- Még kettőt viszünk kocsinként. - Kettőt? - Oké, vihetünk 4-et.
Adnia kell majd valamit a lázra.
Háromszor egy nap.
Jöjjön vissza...
Najeeb, hordágyat! Készülj a műtétre!
Lassan! Gyerünk!
Kösse meg hátul! Kell egy kis segítség!
Túlélheti. Nézd meg a pulzusát! Sikerülhet.
Kell egy kis fény!
- Alszik már a beteg? - Igen, doktor úr.
Tampont!
Fogja meg!
Fogót! Milyen a pulzus?
Pulzus 78. Stabil.
Oké. Tartsa erősen!
Fogót! Most már stabil.
Nem hiszem, hogy túléli. Már láttam ilyen sérülést.
A helyi gazember műve. A Nagy Ember.
Fogad a srácokkal,
hogy mi lesz a gyermek neme. Aztán felvágja a lányokat, hogy megnézze.
"És a halál visszaadta a kincseket egy-egy dalért,
s a fülemüle tovább énekelt:
a csendes temetőről szólt a dala, ahol fehér rózsák nyílnak,
orgonabokrok illatoznak,
s ahol a zsenge füvet az árvák könnyei öntözik.
A halál egyszerre visszakívánkozott a kertjébe,
s hideg, fehér felhő képében kisuhant az ablakon.
Köszönöm neked! - mondott neki hálát a császár.
Égi madárkám, ismerlek téged!
Száműztelek birodalmamból,
és te mégis gyönyörű énekeddel elkergetted ágyam körül a rémeket,
szívemről a halált. Hogyan jutalmazhatnálak meg érte?
Én már megkaptam a jutalmamat! - mondta a kis fülemüle.
Könnyet csaltam a szemedbe, amikor először énekeltem neked.
Ez az igazgyöngy az énekes legszebb jutalma.
Most csak aludj, s frissen, egészségben ébredj! Én majd altatót énekelek neked.
S a császár álomba merült az édes énektől, gyógyító, mély álomba."
Ezt olvasta nekem lefekvés előtt.
- Jó, hogy megtette. - Szerintem is.
Szia, Hanna! Ez itt az anyám. Ő itt Hanna.
- Ön fogadja be őket? - Igen.
Christian már nagyon szeretne otthon lenni, igaz?
Nehéz elhinni, hogy nincs többé.
Christian?
Csak azt akartam mondani, hogy remekül csináltad.
Igazán büszke vagyok rád. Anyu is az lenne.
Nem kell mindig mondanod valamit, apu.
Beszélgethetünk, nem?
De ne az én kontómra.
- Kész vagy? - Megyek már!
- Jó reggelt, Mohammed! - Jó reggelt, uram!
Rendben, menjünk!
Szia!
Szervusz, kedvesem!
- Isten hozott! - Szia, anya!
Jó sok hely van itt. Béke és nyugalom. Nem foglak zavarni.
Bevezettük az internetet, és kiválaszthatod a szobádat.
- Ez a legkisebb szoba. - Jó lesz.
- Nem kell most döntened. - Most akkor választhatok én?
Persze, de az asztalod és az ágyad nem fog beférni.
De ahogy akarod.
A te döntésed.
Remek a kilátás.
Tessék!
Na, mi van, patkányarc?
- Van levegő a gumidban? - Hol hagytad az állkapcsod?
- Izgulsz? - Igen.
- Akarod, hogy veled menjek? - Nem, dehogyis.
- Vigyázz magadra! - Oké.
- Szia! - Kússz a lábaink között, patkány!
- Menj haza sajtot zabálni! - Nem vagy patkány?
- Valami gond van? - Sétáló szökőkút.
- Rohadt svéd! - Mutáns! De ronda vagy!
Rohadt patkány!
Üljetek le és próbáljatok meg csendben maradni!
Üljetek le! Ez meg kié?
Ő itt Christian. Csöndet!
Christian már sok országban élt, és nemrég költözött ide Londonból.
- Beszél dánul? - Hát persze, Trine.
Bejelölöm a szülinapod a naptárban.
- Mikor van? - Július 7-én.
Mint Eliasnak. Ez elég furcsa.
Ez elég furcsa. Csönd legyen!
Akkor ülj Elias mellé!
- Hagyjátok abba! - Szegény!
Majd osztályfőnökin beszélünk Londonról. Remek lesz.
Vegyétek elő a történelemkönyveket!
Nem szeretnék harcolni veletek.
Ne!
- Kölcsönadjam a biciklipumpám? - Nem, kösz.
A szelepeket is elvitték. Mindig ezt csinálják.
- Majd sétálok. Nem gond. - Miért nem veszed le a többi bicajról?
- Akkor neki kell sétálnia. - Akkor ma ő a soros.
- Tessék! - Köszi.
Leengeded más emberek gumiját? Mégis ki a fene vagy te?
Christian.
Christian? Mit csinálsz patkányfiúval?
- Patkányarc? - Olyanok a fogai, mint egy patkánynak.
Nem nézegetek más emberek szájába.
El kellett volna kapnod.
Menj haza gyalog, patkányarc!
- Jól vagy? - Aha.
Nagyon sajnálom.
- Segítsek? - Nem, jól vagyok.
- Biztos? - Aha.
Nagyon sajnálom.
Ez az egy nagyon nem akart lejönni. Hányat ettél meg?
Szia, szívem!
- Milyen volt a napod? - Nem volt rossz.
- Nézz ide! Biztos? - Igen.
- Tuti? - Igen.
Ha hazudsz, felfallak!
Én is!
Csak hagyjál békén!
Elias...
Utállak.
- Nem alszol? - Be kellett fejeznem a játékot.
- Véres az inged? - Fociztunk.
- Megütött valaki? - Nem, baleset volt.
Nem jössz le hozzám a konyhába?
- Az jó lenne. - Mindjárt megyek.
- Szia, apu! - Szia, édesem!
- Örülök, hogy látlak. - Én is. Hiányoztál.
- Hogy vagy? - Milyen volt az utad?
Hosszú, de rendben volt.
Szia!
Morten csinált neked valamit, ha esetleg megéheznél.
- Levágattad a hajad? - Nem.
Jó volt ezt tőled hallani, Elias.
De most szeretnénk a szüleiddel beszélni, oké?
- Hogy mit mond? - Legyünk reálisak!
Elias elszigeteli magát. Ezzel tisztában kell lennünk.
Minden nap lapos kerekekkel jön haza. A többi fiú patkányarcnak hívja.
Nem Sofus engedi le a gumikat.
Nem személyesen, hanem a kis maffiájával.
Ő áll emögött.
Nem kéne Sofusnak tulajdonítani...
Más tanulók kerekeit is leeresztik.
Tisztában vagyunk vele.
Nem könnyű Eliasnak,
hogy olyan sokat utazik, Anton.
Nehéz neki, hogy az apja olyan sokat van távol.
És ha van egyéb probléma önök közt...
- Milyen problémák? - A válásuk, Marianne.
Hadd mondjak magának valamit!
Ne avatkozzon a magánéletünkbe!
Annak semmi köze ehhez!
Ne, hagyjál! Elképesztő, hogy ezt kell hallgatnunk.
Az lesz a vége, hogy Eliast másik iskolába kell átvinnünk,
mert Sofus egy...
kis szadista pszichopata!
Ha megpróbálnánk kicsit konstruktívabbak lenni,
mit javasolnának?
Talán vehetnél anyunak virágot.
Vagy csokoládét.
- Közelről még rondább vagy. - Húzz a francba!
Kuss legyen! Svédországból jöttél.
- Ha át akarsz menni, csókold meg a cipőm! - Na, mi van, lúzer?
Ez undorító!
Mizu, Elias? A tegnapiról, ha bárki kérdezné...
- Nem mondom el. - Nem történt vele semmi.
Csak tartsd a szád!
Ha dumálsz, neked annyi.
- Soha többé ne nyúlj hozzám! - Nem fogok semmit csinálni.
Se hozzám, se máshoz.
Kurvára nem érdekel, ha megdöglesz. Értve?
Dugd el a kést! Fel fognak függeszteni.
Megváltoztattuk a gyógyszerezést. Lehet, hogy zavart lesz.
Evett valamit tegnap?
Megettem mind a malacsültet. Isteni volt.
- Akkor nagyon összezavarodott, igaz? - Marianne?
Kétszer hívtak Elias iskolájából. Hívd őket vissza!
- Elfelejtetted bekapcsolni a mobilod. - Nincs nálam.
- Hazudsz, Elias. Miért? - Nem hazudok.
Christian beismerte, hogy kés volt nála.
Többször is fejbe verte egy biciklipumpával.
Csak azt láttam, hogy verik egymást. Nem volt kés.
Hallgass ide! Elias épp most mondta, hogy kés volt nálad.
- Nem volt nálam kés. - Rendben.
Ha bárki is hazudik, akkor mondd el az igazat!
Megütött. Akkor visszaütöttem.
- Megütötted egy pumpával? - Meg kellett.
Sokkal nagyobb nálam. Elvert volna.
Elias, ez most komoly.
Megvakulhat az egyik szemére.
Akkor talán békén hagyhatná az embereket.
Jó napot!
- Üdvözlöm, Marianne! - Hol van Elias?
- Egy rendőrrel beszél. - Mi történt?
Alattomos támadás. Egy kés is előkerült.
- Ez nem lehet igaz. - Christian nem ilyen.
- Nem találták meg. - Mi köze ennek Eliashoz?
- Elias megütötte Sofust? - Nem tudjuk.
A rendőrség kikérdezi őket, aztán kiderítjük, mi történt.
Az igaz, hogy Sofus megvakult?
- Ki mondta ezt neked? - A rendőrség.
Nem. Fájni fog a feje és sebhelye lesz, de nem lesz gond.
Rosszabb is lehetett volna.
Miért nem mondtad, hogy megütött?
Beszélhettünk volna vele és a szüleivel.
- Sok gyerek látta. - Ez nem válasz.
Ha nem ütök vissza, azt hitték volna, hogy gyenge vagyok.
Csak áruld el, volt-e nála kés. Ígérem, nem mondom el senkinek.
Nem volt nála. Ne kérdezősködj!
Ha megütöd, vissza fog ütni. Sosem lesz vége.
Nem érted? Így kezdődnek a háborúk.
Nem, ha először jó nagyot ütsz. Szart sem tudsz erről.
Ez megy mindenhol. Most már nem mernek hozzám érni.
Többet nem kérdezlek a késről. Világos?
De tudnod kell, hogy nekem bármit elmondhatsz.
Értetted?
Igen.
- Én vagyok az. - Szia!
- Már aludtál? - Nem.
Mit csinálsz?
A diszkóban vagyok.
Mit akarsz?
Beszélgetni.
Unatkozom nélküled.
- Beszéltél Eliasszal? - Persze.
Hiányzol.
Ne csináld ezt!
Mondtam, hogy sajnálom.
Tiszta szívemből.
Igazán büszke voltam magunkra.
Tényleg.
Büszke, hogy mi nem vagyunk olyan hülyék,
akik csak úgy feladják és elválnak...
Büszke voltam, hogy szeretjük egymást.
Még mindig így van.
De Anton...
Nagyon elszúrtam.
Megpróbáltam...
Megpróbáltam elmagyarázni, hogy jutottunk el idáig...
És olyan ostoba voltam. Megpróbáltam...
Akárhányszor hazajöttél, csak rá figyeltél.
Még mindig fáj.
Minden, amit megéltünk együtt.
És amikor itt voltál, minden csak hazugság volt.
Nem volt valóságos.
Szeretlek.
Szeretnék megbocsátani, de nem tudom ezt folytatni.
- Ez van. Jó éjszakát! - Várj! Ne tedd le!
Lezártnak tekinthetjük a dolgot.
Mind hibáztatok.
De meg kell tanulnotok, hogy a harcból semmi jó nem sül ki.
- Ez így van. - Sokkal rosszabbul is végződhetett volna.
És most Elias és Sofus kezet fognak.
- Bocsánat, Elias. - Jól van.
És Christian és Sofus. Rázzatok kezet!
Bocsánat!
És hétfőn nem lesz harag, rendben?
Várjátok a jövő hetet? - Igen.
- Az egész iskola izgatott. - Már alig várjuk.
- Mit fogsz csinálni, Sofus? - A fegyvercsoport tagja vagyok.
- Muskétákat csinálunk. - Hát persze.
- És Elias? - Christian csoportjában vagyok.
A Kerek Torony makettjét csináljuk meg.
Velem jönnél, Christian?
Nem. Gyere, Elias!
Itt is van.
- Kell? - Köszi!
Király!
- Christian? - Igen?
Elmegyek. Megpróbálom majd elérni a holnapi négyórás gépet.
Majd hívlak.
- Ha akarsz, maradhatsz vacsorára. - Köszönöm, de haza kell mennem.
- Talán majd hétvégén. - Menj már, apa!
Szia!
- Vigyázz magadra, Elias! - Ön is.
- Hova megy? - Londonba.
- Anyukád hol van? - Meghalt.
Az én szüleim válnak.
- Miért halt meg? - Rákos volt.
Először azt hitték, hogy jobban lesz, de nem élte túl.
- Elhamvasztották. - Rendben.
A temetések undorítóak. A testek elrothadnak és bemosódnak a talajvízbe.
Ha meghalok, hamvasztást szeretnék. És te?
Talán. Még sosem gondolkodtam el rajta.
- Mit csinálunk itt? - Felmegyünk.
- Neked szabad? - Persze.
Gyere!
- Hú, ez őrület! - Aha.
Mindig idejöttem, amikor hazajöttem a szünetre.
- Hol van a házad? - A házam?
- Valahol arra. - Oké.
Nagyon mély.
Aha, valahogy így.
Felmásztunk egy silóra a kikötőnél.
Azt nem szabad.
Christian mindennap oda jár. Látni onnan a házunkat.
Tudom. Ezért mondom, hogy ne játszatok ott.
Veszélyes. Ígérd meg, hogy többet nem csinálsz ilyet.
Ne hümmögj! Ígérd meg!
- Hol van a pumpa? - Tessék!
- Ígéred? - Aha.
- Mit ígérsz? - Hogy nem megyek fel oda.
Fújjuk fel!
- Rakjátok ide, fiúk! - Kaphatunk fagyit?
- Igen. Finoman rakjátok le! - Hintázni szeretnék!
Kösz a segítséget!
Jó buli volt kajakozni.
- Ne! - Gyertek, fiúk!
Hé! Mit csináltok? Morten!
Állj! Mit csináltok? Miért verekedtek?
- Mi folyik itt? - Elvette a hintámat.
- Miért? - Ok nélkül megütött.
- Miért ütötted meg? - Nem ütöttem meg.
Miért verekedtek a hinta miatt? - Mi folyik itt, haver?
Épp hintáztam, amikor idejött és elkezdett piszkálni.
- Ne lopd el a hintáját! - Ilyenek a gyerekek.
Ne nyúljon még egyszer a fiamhoz! Értette?
- Nem nyúltam hozzá. - Menjen a pokolba!
Húzzon a picsába!
Mi a fene bajod van? Nézz rám!
Mindig verekszel. Folyton csak baj van veled.
- Sajnálom, apu. - Semmi rosszat nem tettél.
Nem fáj? Ne menjünk a kórházba?
- Nem. - Nagyon sajnálom!
- Ne hívjuk a rendőrséget? - Igen, apu, hívjuk a rendőrséget!
- Nem hívjuk. - Megütötte.
Menjünk haza! A fagyit megehetitek a kocsiban.
Téma lezárva.
- Nem kéne itt lennünk. - Miért nem?
- Mit csinálsz? - Csak lógok.
Haza kell mennem.
- Ott van. - Ki?
Az az idióta, aki megütötte az apukádat.
Gyere!
- Ott van. - Majd a neten megnézzük a címét.
- Hé! Mi a francot csináltok? - A francba, fussunk!
- Szia, apu! - Szia!
Gyere ide, szívem!
- Jól vagy? - Persze.
- Mit csinálsz itt? - Csak oda akartam ezt adni.
Tudom, hol dolgozik a fickó, aki megütött.
- Hogy derítetted ki? - Csak úgy. Ott dolgozik.
Hogy derítetted ki?
Christian és én láttuk. Ez volt a kocsiján.
Megint felmásztatok a silóra? - Nem, nem.
Talán Christian. Ott van minden nap.
- De te nem? - Én nem.
- Biztos? - Aha.
Nem teszel semmit?
- Mint például? - Mész és megvered.
- Komolyan mondod? - Igen.
- Félsz? - Nem ez a lényeg.
Nem verhetsz csak úgy meg embereket.
Az senkinek nem válik a javára.
Akkor mégis milyen világban élnénk?
Az egy idióta. Ha megverem, ugyanolyan idióta leszek én is.
Börtönbe kerülök, és nem lesz apukád. Ő nyer.
Talán anyunak tetszene, ha nem lennél ilyen beszari.
Megígértem anyunak, hogy hazamegyek, jobb, ha elindulok.
Na, most ki a beszari?
Te.
- Szia! - Üdvözlöm anyut!
Jó napot!
Hahó!
- Jó napot! - Jó napot! Larst keresem.
- Mit mond? - Itt dolgozik Lars?
- Lars? - Lars?
Lars! Svédország keres.
- Jó napot! - Jó napot!
Emlékszik rám?
Anton vagyok. A játszótéren találkoztunk.
Megpofozott. Emlékszik?
Ja, emlékszem.
- Mit akar? - Miért tette?
- Ne nyúljon a gyerekeimhez! - Egy hinta körüli vitát simítottam el.
Jó magának! Tudja, mit kéne tennie?
Távol kéne maradnia tőlem és a fiamtól.
És semmi baj nem lesz. Megértette?
Elmondjam, hogy miért tette?
Nem, fogja be a pofáját! És húzzon vissza Svédországba!
- Egyébként sem értik meg itt. - Megütött, mert megtehette.
- Így van. - Jobb lesz, a befogod, Lars.
Újból megüssem?
Maga egy olyan idióta, aki szeret irányítani.
- De nincs. - Hagyd abba, Lars!
- Semmi gond, fiúk! - Mit akar?
Mit akarok? Meg akarom mutatni a gyerekeknek, hogy nem félek magától.
- Nem árthat nekem. - Nem fél tőlem?
És nem árthatok magának? Pedig pontosan ezt teszem.
Jobb, ha mennek. Fogja a kölkeit, és menjenek haza!
- Megijesztette a gyerekeket, amikor megütött. - Az jó.
Feldúltak voltak, és kiderítették, hol dolgozik. Ezért vagyunk itt.
Okos dolog volt tőlük kideríteni, hol dolgozom.
Szép munka.
Maga akkora marha, hogy még a gyerekek előtt sem tud bocsánatot kérni,
hanem tovább veszekszik.
- Mi van? Kell még? - Menjünk haza!
Kell még?
Kotorjon vissza Svédországba, buzeráns!
Nem fájt. Jól vagyok.
Menjünk! Köszönjük, hogy fogadott minket.
Nem fájt. Nincs mitől félnetek.
Csak ennyit tud tenni. Vesztett.
A fickó egy bunkó. Értitek?
Micsodát?
Hogy egy bunkó, és kár az időt rá pocsékolni.
- Egy nagy bunkó. - Pontosan.
Nem hiszem, hogy úgy érzi, vesztett.
- Talán nem, de így van. - Nem vagyok biztos benne.
- Menjünk! Nincs itt több dolgunk. - Faszszopó bunkó!
- Szálljatok be a kocsiba! - Micsoda seggfej!
- Faszszopó bunkó! - Elég legyen!
- Faszszopó bunkó! - Kapcsoljátok be az öveket! Hagyd abba!
- Morten megpróbálhatja? - Igen.
Várj egy picit! Ezaz!
Gyere, Morten!
Tökéletes!
Nem, egyúttal engedd is el!
Nézd!
- Lement a láz? - Igen, lement.
Tökéletes.
Itt is van.
Mindenki fél tőle, de senki nem tesz ellene.
Keresek valamit, amit kerítésnek használhatnánk.
Gyere ide egy kicsit!
Biztos még nagypapám vette.
Nem kéne itt tartanunk. Az egész ház felrobbanhat.
- Ez csak tüzijáték. - Tudod, mennyi puskapor van benne?
Több kiló.
- Jó nagy bombát lehet csinálni belőle. - Tényleg?
Aha. Megmutatom a neten.
Egyfolytában ütötte az apukádat.
Az apukád lehet, hogy nem félt, de ő csak tovább ütötte.
Ha elkapjuk, megtanulja a leckét.
- Milyen hangos lesz? - Nagyon.
- Nem fogják hallani? - Itt kint nem.
Fogd meg a bombát!
Meg akarod gyújtani?
Futnod kell.
- Te csináld! - Biztos?
- Gyorsan fuss, oké? - Aha.
Basszus, ez beteg!
Képzeld, ha a nagyot használtuk volna!
Darabokra fog hullani a kocsija.
- Kinek a kocsija? - A seggfej Larsé.
- Fel akarod robbantani a kocsiját? - Persze.
Rá fognak jönni. Egy kocsi nagyon drága.
- Az apukád örülni fog. - Nem vagyok biztos benne.
Nem számít. Senki sem fog rájönni. Benne vagy?
Nem vagyok benne biztos...
Ha nem vagy benne, akkor kérem vissza a késem.
- Lassan! - Hordágyat!
Emeljük!
Mozogjunk! Van pulzusa.
Mozgás! Fel, fel!
Készítsék elő! Szúrjanak vénát!
Antibiotikumot!
- Köszönöm. Alszik már? - Igen.
Hadd nézzem!
Tampont! Köszönöm.
Tampont! Tartsa, kérem!
Mondd meg neki, hogy él.
Mindent megtettünk. Várunk és meglátjuk.
- Köszönöm, doktor úr! - Kérdezd meg, mi történt.
Emberek jöttek kocsikkal. A felesége terhes,
ezért nem tudott olyan gyorsan futni.
A Nagy Ember még két lányt felvágott, akik meghaltak.
Holnapra tudni fogjuk.
- Mi van ott? - Semmi különös.
Ha semmi különös, akkor megnézhetem.
Anyu, ezt nem teheted!
Elias, ez egy kés. Hazudtál nekem és a rendőröknek?
- Megőrültél? - Nem.
- Mi a fene folyik itt? - Semmi.
Semmi?
Christian...
Christian!
Mit a francot gondoltál?
Hogy leszúrsz valakit? Tönkre akarod tenni az életed?
Nézz rám, Christian!
Nézz rám!
Christian, szeretlek. De ez nekem sem könnyű.
Beszélnünk kell egymással.
Megdugtad?
Megdugtad Elias anyukáját?
- Miért mondod ezt? - Akarod, az már biztos.
Nem viselkedhetsz így!
Te mondtad, hogy beszélnünk kell. - Most rögtön fejezd be!
Ne gondolj és beszélj ilyen szarságokat!
- Ez nem szarság! - De az!
- Ezért vagy rám dühös? - Hazug vagy!
Anyu tudta, hogy hazug vagy! Mindenki tudja!
Tudod mit, Christian?
Ha anyu most látna, nagyon szomorú lenne látva,
hogy mivé lettél. Miért mondasz ilyen szörnyű dolgokat?
- Mit ártottam neked? - Nem érdekel, kivel kefélsz.
Ne mondd meg, mi a jó és rossz.
Ez rossz. És illegális. Soha többé ne vidd be az iskolába!
Világos voltam? Soha!
A halálát kívántad.
- Nem így van. - De igen!
Nem mondhatod, hogy ez volt a legjobb neki.
Nem akart meghalni, és te feladtad. Nem állhatom azokat, akik feladják.
- Oké? - Christian...
- Szia, Sofus! - Később találkozunk. Szép napot!
Nem mondtam el. Anyukám megtalálta a kést és kiakadt.
- Nem hiszel nekem? - Csak hagyj békén!
Ne sms-ezz többet!
Az egész kezében érzi a fájdalmat.
El tudom képzelni. Adok pár tablettát, attól jobb lesz.
Csak nyugalom!
Maga orvos?
Igen.
Rendbe tudja hozni a lábam?
Meg akarom tartani.
- Nem akarom, hogy levágják. - Megpróbálhatom.
Nem hozhat fegyvereket a táborba!
- Azt én döntöm el! - Nem.
Én döntök.
A fegyverek és az autók nem lehetnek a tábor közelében.
Ez Nagy Ember. Ő az, aki felvágja a terhes nőket.
Szörnyeteg.
A kocsiknak el kell menniük.
A fegyverek és az autók nem lehetnek a tábor közelében.
Különben nem kezelhetem, és valószínűleg elveszti a lábát.
Nővér!
Nővér?
Ne segítsen Nagy Embernek! Ő maga az ördög.
- Miért akar segíteni Nagy Embernek? - Mert ezt kell tennem.
- Megölte a kicsikéimet. - Nagyon sajnálom.
- Ő maga az ördög. - Mennem kell.
Különös ember vagy te.
Szerintem malária. Maláriára fogom kezelni.
2-3 napon belül rendbe jön.
Megegyeztünk, hogy egyszerre csak kettő lehet itt.
Nyugalom, doktor úr! Nézze, mit hoztak nekem.
Most elmennek.
Még mindig csúnya. Miért tart ilyen sokáig?
Súlyos fertőzése van. Időbe telik. Oké?
Vissza kell nyernem az erőmet.
Látja Omart? A helyemre pályázik.
- Barátok vagyunk? - Nem.
De megteszek mindent, hogy segítsek magának.
Mindenkit megöltek itt.
Férfiakat, nőket, gyerekeket.
Nem számít. amíg nem ölöm meg magát, lehetünk barátok.
Nagyhatalmú barát lennék.
Válaszoljon!
Fújjon!
- Fújjon! - Anton!
Anton!
- Elment. - Fújjon!
Meghalt.
- Anton! - Fújjon!
- Nézd meg a pulzusát! - Kérlek, Anton, hagyd abba!
- Túlélheti. - Nézz rám! Elment.
Elment.
Segítsen, kérem!
Kis punci, nagy kés.
- Hogy mit mondott? - Kis punci, nagy kés.
Befejezte? Omar megkaphatja a lányt.
Omar szereti a mozdulatlan dolgokat.
Tűnés! Kifelé!
Kifelé! Tűnjenek el most azonnal!
Ha fel tud állni, el is tud menni. Menjen!
Maga nem beteg már. Menjen! Tűnés!
Menjen! Nem beteg! Hagyja el a tábort!
Nincs nálam fegyver, doktor úr. Az ellenségeim itt vannak.
Nem az én felelősségem. Most menjen! Már nem beteg.
- Elias! Szervusz, szívem! - Szia, apu!
Jó, hogy látlak, fiam.
Beszéltünk arról, hogy hívjuk egymást?
Csak beszélni szerettem volna veled.
Sűrű napom volt. Nem emlékeztem,
hogy mára beszélgetést terveztünk-e be.
Ismered Christiant?
A nagypapája régen meghalt, és tüzijátékot hagyott a csűrben.
Senki nem találta meg.
Hallasz, apu? Valami fontosat kell elmondanom.
Christian csinált egy bombát, és fel akar robbantani egy kocsit.
Hahó!
Apu?
Itt vagyok.
Nem lehetne... Nagy stresszes napom volt.
Nem folytathatnánk holnap?
Jól vagy? Még a szokottnál is furcsábbnak tűnsz.
Jól vagyok.
Beszélhetünk holnap?
Mennem kell.
Oké, apu.
Szeretlek. Puszi!
Gyere!
Benne vagyok. Csináljuk meg a bombát!
Robbantsuk fel a seggfej kocsiját!
Egyetértek. Megérdemli.
Gyere, menjünk órára!
Mi lesz a többi kocsival?
A mellette levő is meg fog sérülni. Az ablakok.
- Mi van, ha emberek lesznek ott? - Nem lesznek.
- Honnan tudod? - Kora reggel csináljuk.
Vasárnap, amikor mindenki alszik, és senki sem fog megsérülni.
- Vasárnap focimeccsem van. - Nem reggel hétkor.
- Ne légy már ilyen beszari! - Nem vagyok az.
Most már nem léphetsz vissza. Csináljuk!
Rendben.
Tartsd a kanócot!
Befejezted a játékot?
Ha meghalok, itt maradsz?
Nem akarok vitatkozni. Ne nézz így rám! Nem fogsz meghalni.
- Megeshet. - Nem fogsz.
Visszamennél Londonba, vagy itt maradnál a nagyival?
Annyira el lennék keseredve, hogy nem akarnék sehol sem élni.
Valahol akkor is élned kéne, ha én már nem lennék.
Miért nem válaszolsz a kérdéseimre?
Mit akarsz, mit mondjak?
Hogy hajléktalan lennél, ha meghalnék. Miért hazudsz nekem?
Ez őrület! Sosem hazudtam neked!
- Nézz rám! Nem hazudtam neked. - Azt mondtad, anyu rendben lesz!
- Azt mondtad, hogy nem szenved! - Én is zaklatott vagyok, mint te.
Nem hiszem! Azt akartad, hogy meghaljon!
Tudom! Ismerd el végre! A halálát kívántad!
Azt akartam, hogy meghaljon. A végefelé.
Mert meg akart halni.
Már nem bírtam tovább. És ő sem bírta tovább.
Sikoltozott a fájdalomtól, az agyát felfalta a rák.
Annyiszor kérte, hogy segítsek neki. Megtenni.
Nem tettem meg, mert tudtam, hogy milyen szomorú lennél.
Ha ez a feladás, akkor feladtam.
Feladtam.
De ez nem azt jelenti, hogy a halálát kívántam.
Christian!
Biztos vagy benne?
Aha.
- Nagyobbra csináltad. - Gyere már!
Oké.
Kb. egy percünk van a robbanás előtt.
Nyugodtan visszasétálunk a bicajokhoz.
Ne nézz vissza!
- Ne! - Mi az?
- Elias! - Állj!
Vissza! Bomba van ott!
Ne!
- Ne! - Elias!
Hívja a mentőket!
Elias? Elias!
- Mit hoztak? - Elias, 12 éves.
- Felrobbantott egy kocsit. - Hogy van?
Egyenletes légzés, de a pulzus nem stabil.
Oké. Valaki gondoskodna az anyáról?
Nagy nyílt seb van a hasán.
- Egyéb sérülések? - Maradjon itt!
Bekötözzük a hasát és átvizsgáljuk.
Hallgass ide! Nagyon rossz dolgot tettél.
De ha más is benne volt, az már más kérdés.
Meg kell győződnöm róla, hogy nem volt más.
- Egyedül csináltam. - Eliasszal?
Az én ötletem volt. Ő csak követett.
Én voltam a főnök.
Tehát nem beszéltél senkivel a neten? Nem onnan kaptad az ötletet?
Nem. Csak a honlapokat néztem, amikről már meséltem.
Egy kollégám is fel fogja tenni ezeket a kérdéseket.
Mi van a másik fiaddal? Hogy van?
Anyámnál van. Nem tudja.
Szeretném, ha maradnál. Csak...
- Csak maradj itt! - Rendben.
Christian odakint van. Szeretné látni Eliast.
Beküldhetem?
- Hogy van? - Miért nem vagy a rendőrökkel?
Már voltam. Apukám hozott el.
- Hol van az apukád? - Egyedül szerettem volna bejönni Eliashoz.
Nem kéne itt lenned. Hallod?
Megölted, te kis pszichopata!
- Megölted. - Megöltem?
Csak maradj távol tőle!
Megölted, mert egy romlott kis kölyök vagy,
aki azt hiszi, hogy irányíthatja mások életét.
Tűnj innen!
Elég volt. Hagyd abba!
Gyere velem!
Marianne, megvan a CT eredménye.
Nincs vérzés az agyában. Minimális folyadék a medencében.
Valószínűleg a műtéttől. És nincs jele egyéb sérülésnek.
Köszönöm.
Ennyi volt. Köszönöm a segítségét.
- Mi lesz velük ezután? - Nem tudom.
- Elveszik tőlem? - Nem.
Vannak enyhítő körülmények.
Szándékos károkozás lesz a vád.
A szociális munkás innen átveszi.
Jusson eszébe, a fia megmentette azokat az embereket.
- Jobbulást kívánok! - Köszönöm.
Elias? Elias?
Jó.
Ezt most leveszem.
Nézd, kik vannak itt!
Szia!
- Sajnálom! - Édesem...
- Ne légy dühös Christianra! - Erről majd később beszélünk.
- Később. - Az én hibám volt.
Én akartam megcsinálni.
Én beszéltem rá Christiant.
Ezt majd később megbeszéljük. Most pihenj!
- Hogy tehetett ilyet? - Nem tudom.
Nem lesz semmi baja.
- Nem lesz semmi baja. - Igen.
Hazaviszlek és utána a nyári lakba megyek.
Nem tudom, mit tegyek.
Eva azt mondta, hogy Elias gyűlölni fog.
Szerinted gyűlöl?
Olyan gonosz volt a végén.
Olyan gonosz volt.
Megkeseredett.
Nem tudom, mit tehetnék.
Ő az én kisfiam.
- Igen? - Marianne-nel beszélek?
- Igen. - Jó estét! Claus vagyok.
Christian apukája. Sajnálom, hogy ilyen későn hívom,
de nem találom Christiant. Önöknél van?
Nem, nincs itt.
Mi volt ez?
Christian apukája volt. Christian eltűnt.
Én telefonáltam.
Megnéztem a műhelyt, de nem volt ott.
Christian! Christian.
Elias apukája vagyok, Christian.
Lépj vissza széléről!
Lépj hátra, Christian!
Elias rendbe fog jön.
Nem lesz semmi baja.
Szerinted itt lennék, ha Elias nem lenne jól?
Vele lennék, nem?
Rendbe fog jönni.
Hinned kell nekem!
Nem öltem meg?
Nem.
Azt hittem, meghalt.
Életben van.
És rendbe fog jönni.
Nem tudtam elképzelni.
- Nem tudom, hogy a gyerekek fiatalabbnak tűnnek-e. - Ha meghaltak?
A felnőttek úgy néznek ki, mint a gyerekek, ha meghaltak.
Anyukám úgy nézett ki, mint egy kislány.
Aki sosem nő fel.
Mintha sosem lett volna az anyukám.
Annyira hiányzik.
Néha úgy érzem, mintha függöny lenne köztem és a halál közt.
De amint a függöny eltűnik, ha elvesztek valakit...
a szerettemet vagy akihez közel álltam,
tisztán látom a halált...
egy pillanatra.
De később a függöny visszahull...
és az élet folytatódik.
És minden rendbe jön.
Úgy gondolja?
Christian?
Elias anyukája lent van, szeretne veled beszélni.
Hagyd abba! Hagyd abba!
Nem vicces! Hagyd abba!
Hagyd abba!
- Morten, fejezd be! - Elég volt.
Nyugalom!
- Hagyd abba! - Morten olyan idegesítő.
- Gyere, Morten! Hogy vagy? - Nézd! Nem tud semmit csinálni.
Fejezd már be!
Hagyjuk őket magukra és menjünk a büfébe!
- Kérek egy kólát! - Egy kicsit kaphatsz.
- Nagyot. - Nem kaptál egyet, amikor ideértünk?
Még egyet kérek!
- Nem fáj? - Adnak gyógyszert rá.
Elmondtam mindent a rendőrségnek.
Én is.
Fura. Napokig aludtam, mégis fáradt vagyok.
- Csak el akarom mondani, hogy sajnálom. - Nem kell.
De igen.
- Hülye voltam. - Nem gáz.
Alig várom, hogy vissza gyere a suliba.
Én is.
Fordította: Timcsi