НЕВИДИМАТА ЖЕНА (1940)
Къде е той? Къде е той?
Ставайте! Ставайте! - Стоя, стоял съм,
и мога цяла нощ да съм на крак. И нямаше да падна,
ако не ме бяхте бутнали. - Не знаех, че сте тук.
Ако бяхте дошъл по-късно, сър, нямаше да съм тук. Напускам.
Видяхте ли сутрешния вестник?
За 25 години в този дом съм видял всичко, сър.
Само погледнете, ще видите достатъчно.
ПЛЕЙБОЯТ РЪСЕЛ ОТНОВО В КАПАНА. Актриса получава 100 000 компенсация.
За това още не знаех. - Добро утро.
Чуй ме, ти, луд, обсебен от жените идиот!
Добро утро. - Добро утро.
А, Джордж, нови обувки?
Не, сър. Това е защитен калъф за краката ми. Нови обувки!
40 години работя на границата на нервен срив,
уреждайки делата на вашето семейство. Но това е последната капка!
Лесно ще се оправим. Тя подаде иск за милион.
И ще получи 100 000 в брой. За Бога, нищо ли не те вълнува?
Не. Защо да се разстройвам за нещо, което вече се е случило?
Гарантирам ти, че това повече няма да се повтори!
Разорен си!
Напълно ли? - Напълно!
И трябва да се откажеш от всичко това!
Повече никакви момичета, никакви вечеринки!
И никакъв професор Гибс! - Гибс!
Извинете, но това отдавна трябваше да се случи.
Гибс ми се обади днес и ми поиска 3000 долара.
Напишете му чек. - 3000 за този... този...
Луд. - Благодаря.
Вече пропиля цяло състояние за безумните му идеи.
И нито една не струваше и цент, освен капана за мишки.
Не мога просто така да му откажа.
Той е фамилна собственост. Наследих го от баща ми.
И какво изобрети през последните десет години? Нищо!
Трябва да спре да ти измъква пари!
Хиляди за химикали, за колби, за колби, за химикали!
И за какво? - Сигурно ще изобрети нещо.
Но какво? - Не знам. Никога не съм го питал.
Напиши на този разхитител, че това е последното пени,
което ще получи от теб.
Мога ли да ви помогна, сър? Това ще ме направи много щастлив.
Сигурен съм, че няма да съжалявате за решението си.
Направете го и няма да си подавам оставката.
Спрете да ми дишате във врата. - Това е от радост, сър.
И може би малко от чесъна.
Джордж, да не сте болен? - Аз ли, сър? Не, сър.
Покажете си езика.
Предайте това на професора. - Благодаря, сър.
Какво е това, Хелоуин ли?
Професор Гибс? - Вървете си.
Професоре, това съм аз, г-жа Джаксън.
Г-жа Джаксън е в кухнята.
Където и трябва да е.
Професоре! Вие го изпихте!
Сутринта имах лошо храносмилане.
Писмо от г-н Ръсел. - Така ли? Дръжте това.
Това е чек за 3000.
Тук няма чек. Няма нищо. О, Боже!
Стойте тук. Аз отивам до града. - А какво да правя с това?
Дръжте го внимателно. Може да се взриви.
Сутрешният вестник!
Обявата ми. Искам да я променя.
Добре, но ние публикуваме по 2000 обяви на ден.
Имате ли квитанция? - Квитанция ли?
Едно такова малко късче хартия?
Спомням си, че я сложих в портфейла.
Не мога да я намеря... А, ето я.
Погледнете, това тя ли е?
Да. Р-19.
Точно щях да я пусна за печат.
Това се казва съвпадение, нали? Забележително.
Търси се доброволец, който иска да стане невидим.
Възнаграждение 3000 долара.
И вие мислите да го направите? - Да, разбира се.
Искате ли да участвате в експеримента? - Не, не, благодаря.
Никакъв авантюризъм.
Търси се доброволец, който иска да стане невидим.
Възнаграждение – няма.
Отивай в гаража, таратайка такава.
Професоре, колата отива сама в гаража!
Мое малко изобретение.
Боже мой! Толкова приличате на Дик Ръсел. Вие сте му брат.
Стига, професоре. Аз съм Дик Ръсел.
Не, не, той не би станал толкова рано и не би отишъл на риболов.
Извинете, че не можах да ви дам пари. Това не означава,
че не вярвам във вашите опити. Просто съм напълно банкрутирал.
Банкрутирал? Добре! Забележително!
Да отидем по-бързо в лабораторията!
Всичките са разпечатани. Кажете ми какво е това.
Отговори на обявата, която пуснах във вестника.
Момчето ми, проблемите ти са в миналото.
Ще направим милиони от това. - От какво?
Хайде, помогни ми да си избера жертва.
Някакъв странен човек е отговорил на обявата ми.
Пише, че съм луд.
Ако гарантирате, че жена ми ще изчезне, я получавате.
С надежда, Мъж под чехъл.
А при теб какво има?
"Съгласен съм да участвам в експеримента,
ако преведете в сметката ми 100 000 долара."
Мислят, че съм се побъркал. Не разбирам.
Ти вярваш ли, че мога да го направя? - Какво да направите?
Да направя хората невидими.
Какво? - Невидими!
С помощта на новата ми машина. Тя работи отлично.
Пробвах я върху котката.
Виждам котката. - Разбира се, това е котка.
Дадох й малка доза. Ефектът не продължи дълго.
Само да можех да изпитам метода си върху човек.
Чуйте това! "Искам да участвам в експеримента в петък през деня.
Моля, кажете ми адреса си. К. Карол, 1132 Норд Виста."
Еврика! Ще ти се отплатя за всичко, което си направил за мен.
Ти си милионер, считано от утре. - Искате да кажете,
че утре ще видя доказателство?
Нищо няма да видиш. - Няма да видя?
Кити, К. Карол се кани да се присъедини към твоя клуб.
Джон! Джон! - По повод инвентаризацията...
Поздравете ме. Аз съм почти милионер.
Полудяхте ли? - Не! Всичко ли е опаковано, Джордж?
Всичко. Мебелите са наред, среброто е прибрано,
вещите са опаковани, картините са завити.
Добре, а сега разопаковай всичко. - Добре, сър.
Казахте да разопаковам? - Да, разбира се.
Не заминаваме. - Не заминаваме. Не...
Г-жо... икономка!
Икономка! Икономка!
Казвам се Джаксън. Работя за вас от 12 години
и все още се казвам Джаксън.
Г-жо Джаксън, утре очаквам един джентълмен – г-н Карол.
Доведете го директно при мен. И на никого нито дума.
Пазете го в най-дълбока тайна. Това е отговорът ми до него.
И добре го разгледайте... защото повече няма да го видите.
Това е пощальонът. Очаквам писмо. - Добре, скъпа.
Здравейте. Има ли писмо за мен? - К. Карол?
Ето го. Благодаря. Много ви благодаря.
Да нямате поклонник?
Ура! Насрочили са ми среща! - Значи имате поклонник.
Не е от поклонник, г-жо Патън.
Това е началото на приключение.
Какво бихте направили, ако сте напълно невидима?
Казвате ми това, защото е време да платите за апартамента ли?
Изобщо не искам да го правя, но... трябва да живея, знаете.
Да ставаш сутрин, да тичаш до метрото, да работиш от звънец до звънец,
като по цял ден ти досажда този противен Гроули.
Да тичаш до метрото и да си легнеш. И да сънуваш метро.
Ако не побързате, ще закъснеете за работа.
О, Боже, време е! Довиждане!
МОДНА АГЕНЦИЯ
Хайде, момичета, побързайте.
Закъсня, Кити. - Не ми казвайте!
Някой ден ще те разбия.
Кити, защо закъсня? - Получих писмо.
Никога не получавам писма. Получавам само хрема.
Кити, номер 37.
Кити, побързай! За какво се замисли?
Какво бихте направили, ако станете невидими?
Кити, добре ли си?
Струва ми се, че съм готова за решителна крачка.
По-бързо, Кити! - Идвам.
Внимание! Стига спахте!
Помнете, че не сме тук, за да се забавляваме!
Губейки минута, губим пари. Всяка секунда, кара клиента да чака.
Гледайте напред, брадичката нагоре, рамената назад!
Къде е номер 37? - Сега идва, г-н Гроули.
Добре, Карол. Не се опитвай да се промъкнеш незабелязано.
Закъсня с две минути и ще си платиш.
Това е несправедливо! Никога не съм закъснявала.
Освен тези две минути, което е 1/30-а част от часа.
Наистина ли, Карол? Занимавай се със счетоводство на друго място, а?
Е, нямах предвид... - Така е по-добре.
А ти? - Извинете, г-н Гроули.
Настинала съм. - Ще подсмърчаш пред клиентите!
Уволнена си! - Г-н Гроули!
Не ми се бъркайте, г-жо Бейтс. Има достатъчно момичета за работа.
Вече знам какво ще направя.
Ще му дам да се разбере.
Добре, да работим.
Добро утро. Сигурен съм,
че нашата нова колекция ще ви хареса. Здравейте.
А вие как сте?
Това е новата ни рокля за вечеря. Усмихни се. Завъртете се, госпожице.
Нека я огледам.
Колко струва? - По-внимателно.
Какво има? - Скъсаха я.
Г-н Гроули, тук сме по работа. - А не за да ни обиждат!
Моля ви, дами. Разбира се, че момичето е виновно.
Тя ще ви се извини или ще я уволня.
Те я скъсаха. - Извини се. Клиентът винаги е прав.
Но не и този път. Нали така, момичета?
Ако сте се наговорили, ще ви уволня и трите.
Освен ако не се извиниш.
Извинявам се. - Добре, може да вървите.
Докато момичетата се преобличат, ще ви покажа новия ни плат.
Кити, какво правиш? - Отивам си.
Не трябва да търпим подобно отношение за 16.50 на седмица.
Удържат ни, когато сме болни и когато закъсняваме. Унижават ни като кучета!
Време е да покажем на Гроули, че няма да е неговата.
Време е да се държи с нас по-човешки.
Какво мислиш да правиш? - Ще се върна.
И ако ми провърви, никой няма да ме види.
Идвам при професор Гибс. - Как да съобщя за вас?
Г-ца Гроули... Исках да кажа г-ца Карол.
Идвам по обявата.
Ще кажете ли на професор Гроули... на професор Гибс, че съм тук?
Заповядайте.
Професоре, искат да ви видят във връзка с обявата.
Добре, поканете го.
Тя е. - Тя ли?
Искате да кажете, че е с пола? - Да, с пола е.
Г-жо Джаксън, разстройвате ме!
За моя експеримент е необходимо обектът да е напълно съблечен...
Върху него да няма никакви... Разбирате ме...
Съвсем никакви дрехи.
Какво да правя? - Откъде да знам?
Не мога да си позволя да я загубя. Може никога да не намеря друг.
Вие й кажете. - Какво да й кажа?
За събличането. Кажете й, че е само в интерес на науката.
Ще я сложим зад екран. Това е най-правилното решение.
И, разбира се, по време на експеримента вие ще останете тук.
Не знам дали искам да видя как хората изчезват. Може да ми предизвика шок.
Или тя или вие, г-жо Джаксън. Избирайте.
Ще сте или жертва, или асистент!
Добре, добре, ще й кажа!
По-внимателно, това е на съседката ми по стая.
И това също.
И това.
Обувките са си мои. Тя ми ги подари.
Може ли да вляза? - Да, готови сме.
Как е днес видимостта, професоре?
В писмото не казвате, че сте жена.
Исках да се убедя, че не е от онези предложения "само за момичета".
Очаквах да е мъж, но ще го направите вие.
Дайте си ръката.
Ох! И това ли е?
Не! Трябва да изложим тялото на външното влияние.
Ще боли ли? - Дали ще боли? Ни най-малко.
Минутка или две може би малко ще гъделичка.
Добре. Не ме е страх от гъдел.
Всичко е готово!
Чакайте! Нали няма да остана невидима завинаги?
Само за няколко часа. - Точно това ми трябва.
Хайде, започвайте. - Сигурна ли сте, че сте готова?
Казах ви да започвате! - Трябва да стане.
Наистина не боли.
Не, но гъделичка. - Да, гъделичка.
Изглеждате като торта с крем.
Вече разтворих ли се?
Готово! - Изчезна!
Не влизайте тук. - Защо, вижда ли се нещо?
Аз нищо не виждам, но откъде да знам какво виждате вие?
Ето, вземете.
Огледайте се хубаво.
Наистина съм невидима!
Ето, г-жо Джаксън, виждате ли? - Не, не виждам. Нищо не виждам!
Почакайте, ще извикам Дик. Това е пълен успех!
Седнете, г-це... - Кити, Кити Карол.
Чувствайте се като у дома си. Веднага се връщам.
Гледайте я, г-жо Джаксън. - Какво да гледам?
Седем години лош късмет.
Не идвайте към мен, госпожице. - Спокойно, мила, излизам.
Но професорът каза да го чакате тук. - Не и аз! Гроули, Гроули, идвам!
Извинете, сър. Професорът се обади. Пита дали можете да отидете веднага.
Каза да ви предам, че го е направил. - Чудесно!
Почакай. - Не мога. Трябва да не видя някого.
Извинете, сър, не искате ли чаша чай?
Сега ще ти покажа, Ричард. Тя изчезна напълно.
Професоре... - Изчезнете! Не ми пречете!
Е, виждаш ли някого? - Никого.
Казахте "тя"? - Да.
Позволи ми да ви запозная.
Г-це Карол, позволете да ви представя Дик Ръсел,
мой млад приятел и покровител.
Дик, това е г-ца Кити Карол. Не се страхувайте.
Подай й ръка. - На кого?
Г-це Кити! Подайте ръка. Кажете "здравейте".
Беше тук. - Разбира се, че е била.
Не е ли по-добре да полегнете? - Да полегна? Глупости!
Боже мой! Може би се е получила реакция, която не съм предвидил!
Може би е припаднала. Къде сте, г-це Карол?
Къде сте, Кити?
Кити, Кити, Кити!
Кити, Кит... Не ти, а г-ца Карол!
Изчезни! Махни се! Разкарай ми се от очите!
"Изчезни, ужасна сянко! Махай се от тук, безплътна подигравко!"
А, ето ви, сър. Донесоха среброто от банката,
вещите са разопаковани и калъфите от всички мебели са махнати.
Чудесно, Джордж. Завийте ги отново. - Добре, сър. Какво?
Г-жо Джаксън! Г-жо Джаксън! - Какво искате?
Какво направихте с нея? - Какво съм направила?
Няма я! - Разбира се. Опитах се да ви кажа.
Къде е? Къде е? Къде е? - Откъде да знам?
Каза ли нещо? - Да.
Каза: "Гроули, Гроули, идвам!" - Но това няма никакъв смисъл!
"Гроули, Гроули, идвам..." Гроули... Гроули?
Нека ви помогна, г-жо Бейтс.
Секнеш се и подсмърчаш пред клиентите!
Взимай си нещата. Уволнена си! - Моля ви, г-н Гроули.
Не ме гонете. Позволете ми да се върна, когато ми мине настинката.
Не! Уволнена си!
Погледът напред, брадичката нагоре, рамената назад! Движете се!
Гроули.
Гроули! Ти, злобно нищожество! Плашиш бедните момичета,
уволняваш ги, не им плащаш, издевателстваш над тях.
Лишаваш момичетата от заплата заради това, нали?
Часът за разплата настъпи.
Сега ще разбереш какво е. Обстоятелствата се промениха.
Ако някое момиче закъснее, г-н Гроули, го наказваш!
Ако някое момиче се разболее, пак го наказваш!
Сега ще усетиш всичко върху себе си.
Да започваме и може би това ще събуди чувства в теб.
Моля ви, която и да сте... - Аз съм гласът на твоята съвест.
Наведи се през прозореца, Гроули.
О, аз... - Казах да се наведеш!
Гледай напред, Гроули! Брадичката нагоре!
Рамената назад, нищожество!
Ще си го получиш.
Ето ти един, а ето ти и още един за после!
Отдавна трябваше да бъдеш наказан.
Повдига ми се от теб, г-н Гроули.
И ми омръзна да обличам тези глупави рокли.
Омръзнаха ми изпиващите погледи на мъжете и нахалните клиентки.
Омръзна ми от всичко това!
А ето го и моя стар приятел, броячът на работно време!
Ето ти един спомен от мен!
Вестник! Вестник! Вечерният вестник!
Здравейте.
Трябва ми информация, засягаща лична реклама.
Съжалявам, сър, но личното си е лично.
Това е обир! - Вървете си вкъщи, при мама.
Нямам майка. - А аз имам пистолет.
В сейфа има само 37.50. - Не щем пари. Дай адреса от обявата.
В която предлагат да станеш невидим. - Пусна я един луд на име Гибс.
Къде да намерим този Гибс? - В лудницата, предполагам.
Но имам и друг негов адрес. - Давай го.
Събери ги, некадърник!
Това ти помогна да останеш жив.
Тук е.
МЛАДОЖЕНЦИ
Откъде взе тази кола? - Не съм аз, Хамърхед я взе.
Защо го направи?
Откъде взе тази кола? - Просто я задигнах.
Отличен избор!
Какво ще кажем на професора? - Няма значение.
Трябва само да разберем къде е "невидимата" машина.
Ти си учен, Фогхорн. Умееш да говориш гладко.
Ето, вземи това. - Разкарай го!
Учените не ходят с автомати.
Може би трябваше да взема мрежа за пеперуди, а?
Спокойно, г-жо Джаксън, аз ще отворя. Сега нямам никаква важна работа.
Както искате. - Пуснете ме бързо, професоре!
Вървете си! Не искам да разговарям с вас!
Стига сте се цупил. Трябваше да накажа шефа си.
Забележителна причина, за да станеш невидим.
Единствената причина. Не мога да си позволя да ме уволнят.
Искам да ви предупредя... - Не ме интересува.
Много съм ви ядосан.
С професор Гибсън ли имам честта да разговарям?
Казвам се Хардуик Спенсър, учен.
Представям една група от Мексико. - Добре, сър. Заповядайте.
Благодаря. - Вървете си!
Почакайте... - Не вие, сър, а тя!
Тя ли? Коя е тя? - Първият ми обект.
Недоволен съм от нея и си измивам ръцете.
Значи вече проведохте успешен експеримент?
И то как! - Не й обръщайте внимание.
С удоволствие ще ви покажа моята машина.
Предполагам, че една демонстрация ще ви убеди напълно.
Отлична идея.
Били ли сте в Мексико? - В Мексико ли? Не.
Ще ви хареса. Прекрасно пътешествие.
И момчетата... моите колеги ще ви окажат кралски прием.
Благодаря за поканата. - Няма никаква покана.
Видях ги как пристигнаха. Имат оръжие...
Г-н Спенсър... - Това е лъжа!
Така ли? Професоре, попитайте го как ви е открил.
Видял е обявата във вестника.
Разбира се. - Не вярвам, не вярвам!
В обявата нямаше нито името, нито адреса на професора.
Права е. Как ме открихте?
Е, аз... - Вие сте мошеник!
Не, аз съм учен!
Обратно в Мексико, ти, вълк в дрехите на учен!
Махнете това! Недейте! Махнете го!
И не се връщай, за да не те накълцам.
Предполагам, че трябва да ви благодаря за това.
Благодаря... и довиждане.
Хайде, професоре, простете ми. Нима не съм доказателство
за успеха на вашия експеримент? - Знаех го и преди това.
Трябвахте ми, за да се убедя в някои неща.
Господи, извинявам се!
Може би ще успеете да ме покажете, преди отново да стана видима.
Възможно е. Ще му кажа, че отиваме.
Дик Ръсел, моля. Кажете му, че се обажда професор Гибс.
Сега пък какво правите? - Опитвам се да избегна настинката.
Човекът от Марс. Професор Гибс, сър.
Изглежда се е изключил... Струва ми се, че го няма, сър.
Какво? Кажете му... Материализирате се!
Вървете да се облечете.
Дрехите ми са върху мен! - Не! Тя е зад екрана.
Какъв екран? Мисля, че отново не е на себе си, сър.
Побъркал се е. - Казва, че сте се побъркал... Какво?
Кажете му, че се появи малко усложнение.
Момичето се върна, но отново се материализира.
Ако я убедя да се съблече отново, ще я доведа при вас.
Момиче? Ще го доведете съблечено?
Професоре, срам ме е заради вас! - Сега какво има?
Много е деликатно, за да го повторя, сър.
Но без да се впускам в детайли, той се кани да доведе тук момиче.
О, не! Заминаваме веднага за ловната хижа.
Заминаваме веднага?
Значи да завия отново мебелите? - Разбира се.
Само не това. Направете празник за молците.
Служа ви от 25 години и никога...
Отново си подавам оставката, сър.
И отново, и отново...
Понякога си мисля, че не всичко му е наред.
От друга страна – вие. Искам да знам какво се обърка?
Трябваше да сте невидима още час.
Съжалявам, професоре, но вече мога да се върна на работа.
Да, мисля, че можете. Въпреки че не е изгодно за мен.
Години работа, всички пари, които ми е давал.
Никога няма да мога да се разплатя с него.
Ще си мисли, че съм идиот. А това би решило всичко.
Спрете! Ще ми разбиете сърцето.
Искате отново да ме направите невидима?
Да! Но вие няма да се съгласите. Не мисля, че мога да разчитам.
Само да можехте да получите почивен ден.
Добре, ще се обадя на Гроули.
Вие сте най-забележителното момиче, което някога съм виждал.
Ще махнем и броячът за работното време.
И, г-жо Бейтс, не забравяйте да се обадите на онова момиче с настинката.
Нека се оправи и да се върне на работа по всяко време.
Това е всичко, скъпи мои. И още, в 16:00 ч. ще пием чай.
Това ще ви хареса, нали? - Да, г-н Гроули.
Моля да ме извините, трябва да вдигна.
Какво се е случило с г-н Гроули?
Здравейте, г-це Карол. Как се чувствате, дете мое?
Да, разбира се, че е г-н Гроули. Изобщо не трябва да ме питате.
Разбира се, починете си целия уикенд, ако искате.
Пожелавам ви да си прекарате приятно. Дочуване, скъпа моя. Забавлявайте се.
Какво ми става?
Това е ваша заслуга, професоре. Гроули толкова се промени.
Благодаря ви от името на всички момичета.
Нямам време за това. Обещахте отново да станете невидима.
Добре, професоре. След няколко минути няма да ме видите.
Не може така да постъпи с мен!
Вземете шапката ми, професоре. - Дик! Ричард!
Чакайте! Чакайте! Стойте!
Ричард, не можеш! Къде отивате? - На риболов.
На риболов? Защо? - За да ловим риба.
Р-И-Б-А, риба.
Риба! А за мен и за невидимата жена няма време!
Ало? Да, Фогхорн е.
Какво? Шефът е.
Шефът? В града ли е?
Радвам се да ви чуя, шефе. Къде сте?
Значи още сте там? Още е в Мексико.
Ще се опитаме да я доставим. Но се спречкахме с трудности.
Ще ви направя на кайма, така че и майка ви няма да ви познае.
Искам да стана невидим и да се върна вкъщи.
Трябва отново да видя родния си град.
Трябва да почувствам аромата му, да чуя шума на колите.
Тъгувам по дома.
Плаче. - Това е лошо, по дяволите!
Когато плака за последно, погребахме трима.
Ще доставим тази машина. Но как ще я изпратим зад граница?
Това си е твоя работа, глупако!
Никой не ме разбира. Аз съм чувствителна натура.
Били ли сте в голям град? - Не, сеньор.
Все още чувам,
виковете на таксиметровите шофьори,
звънът на касовия апарат в кафене "Веселият Париж".
Чувам как продавачът на вестници крещи заглавията
на сутринта, след като сме извършили голям удар.
Сеньор, не знам нищо за това, както и за химическата формула
която прави невидимо човешкото тяло. - По-внимателно, приятел.
Говориш с един самотник, който тъгува по родината.
Моите момчета скоро ще вземат машината. Разбираш ли?
И веднага ще я изпратят тук. Разбираш ли?
Трябва да я пуснеш. Разбираш ли? Иначе ще трябва да намериш формула,
за да ти съберат парчетата. Разбираш ли?
Какво е това "си, си"? Да не си испанец?
Аз съм от Померания!
"Рибке, рибке от реката, я ела ми във ръката.
В тенджерата ще те сготвя..." Уф, каква миризма!
Най-накрая пристигнахме. - Какви прекрасни планини!
Храстите са хубави, защото ще се съблечете зад тях.
Не искам никой друг, освен Ричард, да знае, че сте тук.
Нека отида така и да го уплаша до смърт.
Направете, каквото ви казах, или когато опита приключи,
ще ви оставя лицето такова. Побързайте!
Защо не го направихме в пустинята? Там щеше да е по-топло.
Ох! Проклети рози!
Да видим кой идва, а? Кой ли в този час
пречи на създаването на един кулинарен шедьовър?
По-бързо, някой идва. - Хладничко е.
Интересно как издържат нудистите.
О, това сте вие. - Да, аз съм, слънчице.
Искаме да се видим с Ричард за малко. - Ние?
Казах "ние", за да подчертая важността на посещението.
Тази врата трябва малко да се смаже, момчето ми.
Глупости! Пантите са смазани сутринта.
И котката ли да смажа?
С котките имаме взаимна алергия. Странно, нали?
Много, като се има предвид, че имате една у вас.
Не че ме интересува, но добре ли се чувствате?
Никога не съм се чувствал по-добре.
Малко е хладничко. Отвратително време.
Нали?
На г-н Ръсел му харесва. Казва, че рибата кълве повече.
Извинете за директния намек, но не очаквахме компания.
Веднага след като поговоря с Ричард, си тръгваме.
Защо постоянно казвате "ние"?
Това е форма за обръщение, приета в научната литература.
Да не падна нещо през комина?
Може би е Дядо Коледа. - Да, може би.
Няма Дядо Коледа! - Да, няма. Рано е за него.
Какво беше това? - Мишки.
Мишки? Никога не сме имали мишки.
Приятелю, ще ми закачите ли палтото?
Ще спрете ли с това? - Нищо не мога да направя. Замръзнах.
Дръжте се прилично!
В суровата нощ няма нищо по-добро от глътка бренди.
Няма нищо по-добро от това да се чувствате като у дома си.
Какво...
Вие ли убихте този лос? - Не, мисля, че там се е родил.
Какво става там... - Пийнете едно с мен.
Благодаря. Може би ще е по-добре...
Благодаря, благодаря.
Задавихте ли се?
Добро е.
Надявам се да не се задушите. - Благодаря. Достатъчно.
Вие вентролог ли сте?
Понякога. - Понякога. Да, разбира се.
Вентрология. Прихванах го в колежа от моя съсед.
Е, накарахте ме да се притесня.
Виждате ли това, което виждам аз?
Моят съсед се занимаваше и с магия. - Помощ! Помощ! Г-н Ръсел!
Привидения! Привидения! Г-н Ръсел!
Г-це Кити, не се контролирате.
Много ми е студено, за да се контролирам.
Ако ви е студено, трябва да облечете нещо.
На ваше място... не бих пил много.
Защо не? Това сгрява.
Не е известно как алкохола може да повлияе на вашата невидимост.
Сега и заваля.
Ще ви донеса нещата, преди да са прогизнали съвсем.
Ето, вземете това.
Г-н Ръсел! Г-н Ръсел!
Какво ви става? - Професорът е тук.
Професорът тук? - И се държи много странно.
Честно казано, страхувам се. - Полудял е. Какво прави?
Не знам какво прави в момента, но преди минута се опита...
Имаше... Излезе от... Не знам, сър...
Не може да е толкова лошо. - Нека ви покажа, сър.
Всичко, за което моля, е малко помощ.
Виждате ли какво имам предвид, сър?
Откъде се взе това палто? - Негово е.
Сигурен ли сте, че сте добре? - О, сър!
Тогава трябва да му се отдадем. - Да, да, сър.
И вие също. - О, г-н Ръсел.
Професоре!
Нов шивач ли имате, професоре? - Какво? Момчето ми...
Вали и се страхувам да не настина.
Добре, че има с какво да се преоблечете.
О, те не са мои.
Не, не, разбира се. Момчето ми, аз...
Ще обясня всичко, ако можем да поговорим за минутка насаме.
Насаме ли? Защо? - Направих го! Доведох я! Тя е тук!
Успокойте се, професоре, и всичко ще е наред.
Г-н Ръсел, погледнете!
Ето го отново!
Престанете да ме гледате. По-добре му дайте това.
Джордж, изправете се!
Надявам се да се засрамите, млада госпожице.
Млада ли? - Разбира се, че съм млада.
Не трябва да пиете повече. Ще припаднете.
Добре. Хей, красавецо, ти не си толкова лош.
Колко сте наблюдателна. - Пиене, гарафи,
вентролози, фокусници... - Джордж, вземете се в ръце.
Кажете му, че няма нищо свръхестествено.
Само малко изобретение.
Моля за извинение, сър. Не трябваше да реагирам така.
Погледнете това, сър! Летящи котки!
Разбира се, че мога да летя. Хвани ме!
Говорещи котки! Ето, отново се случва.
Какво толкова е станало? Едно невидимо момиче говори.
Хайде, свестете се. Изправете се и полегнете.
О, благодаря ви, сър. С удоволствие.
Цял живот съм на служба, както и баща ми, и никога...
Професоре, моля да ме извините.
Мислех, че сте се побъркал. Никога не съм мислил...
Все още не мога да повярвам...
Професоре, този ли е човекът, който ще ви помага за машината?
А, да, да, разбира се. Извинете ме.
Г-ца Карол, г-н Ричард Ръсел.
Здравейте. - Нямам високо мнение за него.
Той не е бизнесмен, а плейбой. Снимката му е във всички вестници.
Наричат го "Глупакът от Пасифика". - Така ли? Чуйте ме, г-це Нищо.
Мога да извърша всякакви сделки, от всякакъв вид или размер.
О, разбирам. Жените, от които се откупвате.
Да, красиви жени. Но вие не можете да го разберете.
О, така ли?
Едва ли красиво момиче би се съгласило да стане невидимо.
Професоре, трябва да стана видима. Веднага!
Невъзможно е, скъпа моя. Ще трябва да изчакаме до сутринта.
Хей, внимавайте!
А сега бъдете добро момиче и останете невидима. Не искам да рискувам.
А освен това и дрехите ви трябва да изсъхнат.
Да не искате да кажете, че тя... - Да, това искам да кажа.
Хей, хей, недейте! По-добре изпийте едно силно кафе.
Не знам какво да правя. Никога не съм пила.
Борете се с импулсите си, млада госпожице.
Това сигурно е следствие от експеримента.
Така, сега разбирам значението на израза "най-накрая съм сам".
Хей, замалко да ме настъпите! - Защо не държите червен фенер?
Или не облечете нещо, за да ви виждам къде сте?
Но сигурно криете "прекрасната" си фигура.
Ще опровергая тези нелепи слухове с помощта на три куки и ципове.
По дяволите, още са мокри! - Което е много удобно.
Поне чорапите са изсъхнали. Може да видите краката ми.
Това е по-зле от обличане на тъмно.
Ето, сега ще видим кой греши.
Така се случи, че по професия съм манекенка.
Крака като на пиано? - Когато чуете за пиано
с такива крака, по-бързо тичайте към музикалния магазин.
Ето. Извиненията са уместни.
Останалото също ли ще се появи по толкова интересен начин?
Не е ваша работа.
Къде сте сега? - В края на цигарата.
Когато вали, всички пътища са разкаляни.
По-добре с професора останете тук. - Само защото имам хубави крака?
Не, защото пътищата са кални.
И освен това, трябва да обсъдя нещо с професора.
И защото краката ми са хубави.
Ако знаех къде ви е врата, щях да го извия.
Мисля, че ще пийна още малко.
О, замая ми се главата. Сигурно е от височината.
Разбира се, че е от височината. Това е Б-Р-Е-Н-Д-И.
Повикайте професора. Всичко се върти.
Професоре! - Какво? Какво? Какво става?
Казва, че е от височината. - Трябва да я сложим да си легне.
Позволете на мен.
Забравих, че тя е...
Да, разбира се, че е. Хайде, подайте ми ръка.
Не мога да стъпя на прекрасните си крака.
Всичко е наред. От градуса на алкохола е.
Хванете я за раменете. - Хайде, ставаме.
Не е много тежка. - Смятате се за силен ли?
Да я сложим на леглото.
Къде отивате? - Тръгвам си. Без предупреждение.
Не ставайте смешен. Не се дръжте като дете.
Или професорът, или аз. Той е непоносим като временна пломба.
Професорът е само един стар... - Нямам против скачащи гарафи
и летящи котки, но когато става дума за невидими жени...
Това изобретение ще ми донесе много пари.
Когато започна да ви плащам отново, ще добавя нещо.
Какво? - Ще добавя нещо.
О, благодаря. Ще го чакам с нетърпение. Премислих.
Нямам търпение да й видя лицето.
За ваше щастие, сър, не го виждате.
И се надявам да си остане така. - Защо?
Защото щом погледнете жена, това е първата крачка към проблем.
Вие я поглеждате, тя се усмихва. Вие омеквате, тя предявява иск.
Невидими жени! Тук не трябва да вярваш на очите си,
дори и нищо да не виждаш.
Хайде, престани! Всички ли искаш да събудиш?
Тихо! - Мазолът ми!
Ето я.
Не го направих нарочно.
Да вървим!
Погледнете, сейф!
Как само се движи това! Върти се навътре, нагоре, надолу...
Прилича на света на бъдещето... - Хайде, да започваме.
Разглобявайте я по-бавно, за да мога да опиша как се сглобява.
Тихо!
Помощ! Полиция!
Пуснете ме!
Джордж. Тук съм. - Закуската ви, сър.
Професорът каза, че сутринта ще стане видима.
Ако тя е там, то довечера аз ще стана невидим.
Да погледнем. - О, моля ви, стига ми толкова.
О, Боже!
По дяволите, къде е? - Погледнете, сър.
О, Кити.
Защо първо влизате, а след това чукате?
О, главата ми...
Извинете, но вие нямате глава. - Вие така си мислите.
Голяма е, колкото цялата Вселена. О, Боже! Трябва ми аспирин.
Повикайте медицинска сестра. Повикайте лекар.
Дайте ми нещо. Къде е професорът? - По-добре да повикаме професора.
Защо? За да утеши тази купчина одеяла ли?
Професоре! Професоре!
По дяволите, още съм невидима!
Хей, професоре!
Професоре? Хей, професоре!
Професоре, къде сте? - Професоре!
Някой каза ли "професоре"? - Не.
Аз съм, Кити. - Стори ми се, че чух нещо.
Професоре, погледнете ме. Не се виждам.
Много жалко. Бях прав. Предупредих ви
да внимавате с алкохола. - Да, бяхте прав.
Когато две молекулярни сили са близки по сила,
и естествения реактив оказва противоположно действие...
Пощадете ни, професоре! - В резултат се получава невидимост.
Спрете с лекцията. Не искам да остана така.
Какво има? - Ударих си пръста на крака.
Моля ви, професоре, трябва да ми помогнете!
Трябва да стана видима! - Помислете колко съм загрижен.
По-бързо, да вървим в лабораторията. Всичко ще оправя.
Джордж, събирайте багажа. Заминаваме. - Да побързаме, Ричард.
Да вървим. Уморих се да бъда дреха без тяло.
Колата ви е готова, госпожице.
Вече сме в Мексико. - Знам.
Нали не мислиш, че онзи на границата говореше на келтски?
Хей, момчета!
Всичко е наред. Това е Фогхорн.
Добре, момчета. Разтоварвайте внимателно.
Донесе ли я? - Там е, до последното винтче.
Да, и аз нарисувах схема.
Машината! - Изчезнала е!
Може би машината е станала невидима. - Това е малко вероятно.
Интересно какво ли може да е.
Ако мислехте по-добре, щяхте да отидете и да видите.
Г-жо Джаксън! - Г-жо Джаксън!
Странно място за нощуване! Формулата за инжекцията!
Ричард, помогнете ми! По-бързо, по-бързо!
Няма да могат да използват машината без това.
Какъв късмет! - Как така "късмет"?
Ами аз? В този вид ли трябва да прекарам остатъка от живота си?
Професоре, мисля, че така изглежда малко по-добре.
Вие сте нагъл! Вие сте рибар без късмет!
Деца, деца! - Какво мислите да правите с мен?
Да експериментирам, докато не разбера защо оставате невидима.
И колко време ще отнеме? - Нямам представа.
Трябваха ми десет години, за да усъвършенствам машината...
Кое е толкова смешно?
Смея се на тези, които са откраднали машината без формулата.
Тези хора могат да получат доста странен резултат.
Сеньор, тази машина! Влюбих се в нея!
Тя е прекрасна!
Да можех да разцелувам човека, който я е създал.
Не се разсейвай. Ако проработи, сам ще го разцелувам.
Благодаря, сеньор.
Мисля, че е готова. - Ти мислиш!
Момчетата ти сигурни ли са, че са видели невидима жена?
Да, шефе, точно така. - Фогхорн я видя.
Добре. Фогхорн, ти ще си следващият.
Гледайте, казах ви...
Шефе, не искам да съм невидим.
Чу ме. - Да започнем с главата.
Не с главата. Безполезно е.
Тогава да започнем с шията. - Добре.
Шефе, защо не...
Не, не, шефе. Фогхорн повече разбира от такива неща.
Аз съм по-лек от нормата. - Фогхорн!
На малцина бих се доверил да изпробват тази машина.
Започвай! - Благодаря, шефе. Чудесно.
Сеньор Форгхорн, застанете зад екрана, моля.
Зад екрана ли?
Добре.
Да започваме.
Как се чувствате?
Харесва му. - Винаги е обичал да се показва.
Но аз все още го виждам. - И аз.
И аз! - И аз също.
Мисля, че липсва някакъв детайл.
Мислех, че сте донесли всичко.
Да, шефе. Нали, Фогхорн? - Да, разбира се, всичко.
Какво е това? - Казвам, че донесохме всичко.
Аз... - Мисля, че нещо не е наред.
Хей, ти, върни ми гласа!
Пуснете ме, че ще ви дам... - Пуснете го!
Занесете го в мазето. Нека се охлади.
А след това ще направите нещо, което трябваше да направите в началото.
Ще ми доведете професора, или всички ще ми запеете сопрано.
Да, шефе.
Огън през юли. Толкова сте дребнава.
Вие сте досадна, ето каква сте.
Една невидима досада. - Не знаех, че говорите с някого.
Не. - Не.
Защо е огънят? - Омръзнаха ми шегите за това,
колко ужасно изглежда рокля без глава и я свалих.
Но Тарзан все пак не може да се успокои.
Радвайте се. Открих формула, която ще ви направи видима.
О, професоре! - Забележително.
Дик ще отиде с патента във Вашингтон
и няма да трябва да се понасяте повече един друг.
Забележително, нали?
Така че поне за известно време спрете да се карате.
Във Вашингтон ли отивате? - Да.
Какво искате? - Отдавна трябваше да сте там.
Имате индивидуалност, необходима за политик.
Като човек без индивидуалност изобщо нямате право на глас.
И престанете да плачете. - Не плача, а подсмърчам.
Дори невидимите дами трябва да се държат прилично.
Вземете си кърпичка. - Не съм кенгуру.
Нямам джобове по кожата.
Вземете моята.
Съжалявам. Заболя ли ви?
Заболя ли ви? - Кимнах.
Не мога да го видя.
Един момент. - Къде отивате?
Имам идея, която ще промени външния ви вид.
Професорът не е единственият изобретател. Сложете това.
Така ще мога да видя, когато кимате.
Изглежда глупаво. - Трябва да се носи ето така.
Станете, за да видя как изглежда. Толкова ли сте висока?
Не ставайте глупав. Опитвам се да видя къде е предницата.
Така по-добре ли е? - Много. Какъв цвят са очите ви?
Ако ви е интересно, защо не се приближите?
Точно се канех да го направя. - Хей, това е ръката ми.
Знам. Имате ли нещо против да я заема за малко?
Прекрасна ръка. Много е нежна.
Много приятна на вкус. - Защо си затваряте очите?
Не мога да ви видя, но мога да си ви представя.
Знам, за вас съм само призрак.
Аз съм нищо, дори повече от нищо. - Съдейки по тази ръка,
сигурно имате прекрасни устни, красиви коси...
Очарователен комплимент, Ричард. - О, това сте вие.
Това е реактив, който неутрализира алкохола.
Кити, момичето ми, ще видите себе си преди да успеете да кажете "Джак"...
..."Робинсън". Почти се страхувам да стана себе си.
Това е като да видиш непознат. - Какво губите? Вече видяхте мен.
Знаеш ли, Ричард, донякъде съжалявам, че го направих.
Ако повечето жени бяха невидими, животът щеше да е по-малко сложен.
И доста по-малко интересен.
Това е от лампата, сър. - Знам.
Изглежда много по-добре с крушката вътре.
Защо ви е това оръжие? - Нощта е страшна, сър.
Винаги ли взимате пушка със себе си?
Ще има мъгла, а мъглата е добро прикритие
за главорезите, които откраднаха машината.
Смятам, че е разумно, сър, да патрулирам наоколо.
Имаше нужда от дупка за вентилация, сър.
О, Боже, толкова се вълнувам!
Не мърдайте. Момент. Ето.
Забравихте да кажете "ох". - Тревожа се
какво ще си помисли за мен. - Мисля, че ще му харесате.
Да, но на него винаги са му харесвали скъпо облечени момичета,
с кожи и диаманти. А аз имам само тази стара рокля.
Това, което ви трябва, са дрехи, с които да се появите.
Не бъркайте в раната.
Доставките по домовете са забележително нещо.
"Гарантираме, че ще сте доволни, или ви връщаме парите."
Отворете я. - О, професоре!
О, професоре! - Чакайте. Запазете това за Ричард.
То е предназначено за него. - Все ми е едно. Толкова сте мил.
Вземете се в ръце! Облечете се и го поставете на мястото му.
О, каква красота!
Само запомнете, млада госпожице, никакъв алкохол или ликьор.
Ако пиете, отново ще изчезнете.
Хей, приятел!
Да, сър. - Имаш ли кибрит?
Разбира се, сър.
Един момент, приятел. - Да, сър.
Хей, ти го уплаши. Направи нещо.
О, косата ми!
По дяволите, изобщо не бърза.
Професоре, а как изглежда? - Като момиче.
Никога не съм обръщал особено внимание на жените.
Тя каза ли нещо за мен? - Нито дума.
Не е казала? Значи съм й съвсем безразличен.
Познавам жените.
Идва.
Не, стойте там, където сте.
Искам да ви огледам, Кити. Прекрасна сте!
Дори сте по-прекрасна, отколкото очаквах.
Дик!
Горе ръцете! - Как смеете!
Франки, махни я от мен!
Подръжте това. - Хайде, госпожичке, по-леко.
Спрете! Оставете ме на мира, чувате ли?
Дайте ми това. Да вървим. - Къде?
Няма да оставите тази красавица с момчета като нас, нали?
Може би сте прав. - Тогава да вървим!
Преди да си подам оставката, сър, позволете ми да кажа,
че къщата е обградена от крадци и пушката ми е у тях. О, Боже!
Чудесна вечер за разходка.
Не отиваме на разходка. Отвлякоха ни.
Защо не внимаваш?
Хей, какво...
Джордж, сервирахте ли рибата? - Днес е петък, сър.
Преди да попитате: "Къде съм?" – вие сте вкъщи и сте добре.
Кити и професора! Взеха ги за заложници!
Взеха ги, но бих казал: "Прав им път"... Извинете.
Каквото и да предлагате, не искаме нищо.
Търся г-н Ръсел. Г-н Ричард Ръсел.
Той лови риба. - Кой е?
Не знам, сър, но гласът му е като на Джени Линд.
Пуснете го. - Заповядайте.
Аз съм г-н Ръсел. - Знам къде отведоха
момичето и професора. - За Бога, къде?
В убежището на Блеки Коул в Мексико. Машината също е там.
Джордж, свържете се с летището. Заминаваме.
Летището! - Не, по телефона.
Не знаете това какво означава за мен, г-н... Как ви е името?
Беше Фогхорн.
Колко още има? - Почти пет мили.
Надявам се професорът да не им е показал как да използват машината.
Веднага след като го направи, Блеки ще ги убие.
Тоест, ако професорът не каже, Блеки ще умре първи.
Виждате ли, в основата лежи комбинация от химична,
биологична и динамична реакция.
Стига с тези глупости! Вече цял час говорите.
Професоре, за Бога, престанете. Искам да се върна вкъщи.
Ако продължава да се инати, и двамата ще се приберете на парчета.
Искам да стана невидим. - Така ще е по-добре за всички.
Професоре, или ще играете на наша страна,
или ще станем груби с дамата.
Да играя? Никога не съм можел да играя.
Знаете какво имам предвид. Покажете как работи машината.
Направете ме невидим, или... - Предпочитам "или".
Не създадох тази машина, за да правя убийци като вас невидими.
Как разбрахте, че съм убиец?
Имате всички характерни признаци, приятелю.
Голям малък мозък,
наклонена челна кост, ломброзианска мека част на ухото.
И имам всичко това?
А също така имате
внезапни пристъпи на истерия.
Какво знаете?!
Ако живеехте в изгнание като мен.
Понякога си мисля, че повече не мога да го понеса.
Госпожице! Това ще разтопи зъбните ви протези.
Невъзможно. Нямам никакви протези. Не ставайте глупав, професоре.
Нищо не чувствам. - Реактивът още трябва да действа.
Това е молекулярен антагонизъм.
Не разбирам този "учен" език, въпреки че винаги съм търгувал с алкохол.
Но това е почти като ТНТ.
О, в такъв случай... - Госпожице, имайте съвест.
Виждал съм да пият лосион за коса, да пият ванилов сироп, но това...
Шефе, гледайте! Гледайте!
Браво, моето момиче! - Вземете това...
И това. Тук съм. По-бързо, може да ме хванете,
докато не съм съблякла всичко.
О, закъсняхте. Тук съм.
Не, не, не. Насам.
Не прецених силата на удара. - Първи страйк!
Пази се, дребосък. Ти си следващият.
По-добре си го нахлупи, иначе ще се счупи.
Така. Сега приличаш на рибка. - Блеки! Блеки!
Ти си голяма риба. Малко от това и ще заспиш.
Изглеждаш доста глупаво. - Втори страйк!
А сега да покосим Блеки. Какво ще кажеш, Блеки?
Виждаш ли, минавам през стаята с твоя гребен.
Това е единственият начин да ме видиш.
Колко е весело на вашия купон. Защо нямам кавалер?
Ти също можеш да станеш невидим. Само с шест лесни урока.
Изненадай приятелите и себе си.
А сега ме последвай. Хайде, Блеки.
Няма да можеш да ме хванеш, но ще разбереш какъв е фокусът. Насам.
Интересно, как ли работи това? Страхотно е, нали?
Хайде, Блеки, приближи се.
Насам. Аз съм тук.
Цялата тайна е в това да докоснеш цилиндъра.
Това може наистина да те шокира.
Трети страйк! Аут!
Е, какво ще кажете? - Великолепно. Сега ме развържете.
Не още, професоре. Те са наоколо, а тук сте в безопасност.
Ура! Починете си малко, момчета!
Г-це Кити!
Да, професоре. - Добре ли сте?
Никога не съм се чувствала по-добре.
Вижте, победих! - Прекрасно.
Нещо е станало с краката ми.
Вързани са.
Не помислих за това.
Хей, някой идва. Мисля, че това е... Да, това е Дик!
Не, той не може да ме спаси толкова лесно.
Ако ме иска, нека се пребори за мен.
Вървете при задния вход, аз ще поема парадния.
Аз ще съм в Бруклин преди вас. - Не, няма да можете. Отворете!
Да ги уплашим. - Да, да ги уплашим...
Това са най-шумните щурци, които някога съм чувал.
Христофор Колумб! Стрелят по нас!
Помощ! Помощ! - Това е Кити.
Трябва да отидем при нея. - По-добре тя да дойде при нас.
Кити, Кити, Кити.
Така ти се пада. Това ти е задето ме вкара в тази "турска баня".
Ти ме измами.
Да, измамих те. Сам си го изпроси.
Боже! Гласът ми се върна. Благодаря, шефе.
Всичко е наред. Да забравим предишните обиди.
Стана ми нещо с гърлото.
Помощ! - И защо трябва да ме е страх?
Професоре, къде е Кити? - Не, не, недейте!
Всичко, каквото искате, само не това!
Какво беше това? - Кити.
Помощ! Помощ! Потъвам!
Къде сте? - Вдясно от вас.
В края на краищата се влюбихме.
Съвсем сте прогизнала, но ви обичам.
Е, може би цветът на очите му е като на г-жа Ръсел,
но определено прилича на нашето семейство, сър.
Има вашите очи. - Да, точно така, моите очи.
Не съм сигурна. А вие как мислите, професоре, на кого прилича?
Малко на мен. Не мислите ли?
МЕДИЦИНСКИ СПИРТ – само за външна употреба –
Наследственост.
превод и субтитри НИКЧО