Като деца вярваме, че светът е пълен с магия.
Вярваме в митове, легенди и съдбата.
Такъв си спомням аз света.
И ми се искаше да не си го спомням.
РОКИ МАУНТИЙНС, КОЛОРАДО ПРЕДИ 10 ГОДИНИ
Там има някой! - Прибирай се!
Татко!
Мамо! - Бягай, скъпа!
БУДАПЕЩА, РУМЪНИЯ ДНЕШНИ ДНИ
КРЪВ И ШОКОЛАД
АГНЕС БРЮКНЕР
ОЛИВИЕ МАРТИНЕС
и ХЮ ДЕНСИ
По Книгата На АНЕТ КЪРТИС КЛАУС
Режисьор КАТЯ ФОН ГАРНИЕ
Непрекъснато бягаш.
Не се знае кога ще ми потрябва.
Вивиън, когато той дойде, ще очаква да си тук.
Но няма да съм.
Чест е да бъдеш избрана, а ти беше. - А това да те напусне?
Такава е традицията на хората ни.
Повече не се ли нуждае от съветите ти, Астрид?
Може би се нуждае от нещо.
Спомням си когато бях на 19.
Ти още си на 19. - Много смешно.
На 19 бях бременна. Беше си мой избор.
И разбрах, че е най-добре да останеш там, където принадлежиш.
Ако знаеш къде принадлежиш.
Имаме дом, Вивиън. Сигурен дом, благодарение на Гейбриъл.
Родителите ти биха искали да си в безопасност. И ти си.
А ти се опитваш да избягаш.
Сигурна ли си, че това е адреса? - Този трябва да е.
Вивиън! Хареса ли си нещо?
Ще пия едно и си тръгвам. - Всички така казват.
Само в мечтите ти.
Срамуваше се.
Не се предавай, братовчеде, мисля, че те харесва.
Имате голямо бъдеще.
Много мило от твоя страна. - Пръстен, сватба.
Цялото семейство ще дойде и на приема ще ги убиеш всичките.
Знам, че ще е вълшебно.
Знаеш ли какви сме, Вивиън? Ние сме романтици.
Ние не сме нищо.
А хубавото на романтиците е...
че никога не се предават.
Винаги съм си те представял отгоре.
Изглежда забавно.
Абсент за всички. И за нея.
Великолепната петица е изпълзяла от пещерата си.
Имаме късмет, господа. Братовчедка ми ще ни потанцува.
Танцувай, Вивиън!
Искам да видя как ще танцуваш за Гейбриъл.
Знае, че ще го направиш.
Седем години.
Време е. - Има и други момичета, от които да избира.
Но не са като теб.
За Вивиън - гордостта на глутницата и за светлото й бъдеще.
За Вивиън!
Ехо?
Има ли някой?
Дали има някой? Точно ти ли питаш?
Че откога заключват църквите в тази страна?
Това е свещено място. - Аз нищо не крада.
Американка ли си?
Виж, не искам неприятности. Чух за това място.
Трябваше да намеря начин да вляза. - Какво е това?
Рисунки за моя илюстрован роман.
Като...
като този.
Кой е с вълците? - Следващият.
Аз съм Ейдън Галвин. Правя проучване.
Като влизаш без разрешение?
Букурещ е находка.
Чувал съм, че има места, където почти боготворят вълците,
но не съм си представял, че наистина ще е така.
Това всъщност не са точно вълци. Наричат ги луп гару.
Тоест върколаци?
Не и каквито си ги представяш.
Те не са чудовищата от легендите.
А какви са? - Били са почитани.
Имали са най-доброто от човека и от животното.
Можели са да си променят формата. Докато не били изтребени.
И се появили легендите.
Значи твоят комикс... - Илюстрован роман.
не е за чудовища?
За хора е.
Ти да не се криеш? Какво правиш тук?
Чакай, аз си тръгвам! Само ми кажи името си.
Имаш си име, нали?
Те имат ли имена?
По-добре си върви. Носи лош късмет да оскверняваш църкви.
Как се казваш?
Пуснете ме, моля ви!
Махай се от тук.
Недей така, братовчедке. Нямаше да я нараним.
Трябва да оставиш момчетата да се забавляват.
Знаеш закона.
Законът. - Първо едно момиче, после и друго.
Накрая ще дойдат ловци с оръжия.
И не само за теб, а за всички нас.
Говори все едно е била очевидец.
Нямаше да я нараним, Вивиън. Просто си играехме.
Не бихме поели риск, Вивиън, както и ти.
Да, всички знаем "законът на Гейбриъл".
"Ловувай в глутница или изобщо не ловувай!"
Този закон важи и за теб.
Спи.
Гейбриъл.
Тя остана у дома да те чака.
Страхуваш ли се от мен?
Не.
Знаеш нашата традиция.
На всеки седем години водачът на глутницата си избира нова жена.
Кажи го женска за чифтосване.
Трябва да уважаваш правилата. Без тях не бихме оцелели.
Има предсказания...
за момичета като теб.
Ти произхождаш от дълъг род на водачи.
Жените от твоят род са били легенди в този град.
Но баща ти замина за Америка.
Знаех как ще умре. И му казах.
Сигурно много си го мразел.
Не.
Но знаеш ли защо оцеляхме тук?
Защото останахме заедно.
Баща ти беше първият, който се отцепи.
Не обиждай семейството ми.
Ти нямаш семейство, ти имаш наследство.
Ако спазя пророчеството...
ще те помоля да ми станеш жена.
Видях какво направи с Астрид.
Идваш за една нощ, после тя плаче месец.
Искаш да си обикновена? Е, не си обикновена.
Попитай животното в теб. То ще ти каже.
Страх.
Не се ли отнасях към теб с уважение?
Но при теб няма и следа от уважение.
Защото...
не познаваш истинската ми същност.
Ей, боклук, можеш да си вървиш.
Детективи...
къде ме водите?
Къде ме водите?
Приятел, пише за ареста ти във вестника.
Сигурно си много горд.
Какво става? И кой си ти?
Заповядай, пийни с мен.
Абсент. Стар навик ми е.
Защо ми плати гаранцията?
Пий.
Има страни, в които го наричат отрова.
Но, разбира се, не си го биеш с мръсна игла и не се продава на децата.
Какво искаш? Искаш дял?
Искаш да участваш?
Приятел...
помисли си, че избяга от закона.
Но в този град ние сме законът.
Така е от 5000 години.
Ще разберем на кого продаваш отровата си.
Утре една традиция ще се възроди.
Твоите бонбони са произведение на изкуството.
Това обяснява всичко.
Бонбоните ви. - Много благодаря.
Хей! Хей, момиче вълк!
Здравей, скъпа. Готова ли си за лов?
Поздрави за Кралицата на Нощта. Красавицата на Букурещ.
Върховният ловец. Мамо.
Мисли си, че преследва плячка, приземява се върху него, обръща го, а то Грегор.
Каква нощ!
Страхувам се да поема по единия или другия път.
В устата си имам вкус на кръв и шоколад.
Единият трябва да надделее над другия, помниш ли?
Степният вълк. Ние сме изгубени души, Вивиън.
Поне сме се изгубили заедно.
Дами и господа...
тази нощ сме се събрали както са го правели нашите предци.
Първата нощ от пълнолунието.
Събрали сме се заедно, защото сме като един...
и ще ловуваме като един.
Оцелели сме 5000 години, криейки кои сме.
Преследвани сме навсякъде - Англия, Франция, Америка.
Но не и тук. Никога тук.
Това нещо пред вас...
се нарича човек.
Но аз го наричам заплаха.
Човешката раса е покварена още от своето рождение.
Единственото, в което е добра, е разрушението.
И от време на време трябва да им даваме пример за назидание.
За да покажем на заплахата, че може да сме по-малобройни,
но никога няма да изчезнем!
Тази нощ...
нека природата ни превърне в тези, които всъщност сме.
Сред природата, където сме живели някога.
Моля те, кълна се!
В гората има река.
Ако успееш да стигнеш до другата страна, ще спечелиш живота си.
Ако не, луп гару ще ти го отнемат.
Бягай!
Никой никога не е стигал реката.
Помощ!
Ние сме такива. И винаги ще бъдем.
Има ли поща за мен? Писма, пакети?
Аз съм в стая 204. - Днес няма поща.
Провери ли?
Няма поща за никого.
От къде имаш това?
Внимавам, благодаря.
Защо не отидеш да продадеш нещо?
Не ми помагаш като ме наблюдаваш непрекъснато.
Здравей, момиче вълк.
Не ме наричай така.
Тогава ми кажи как да те наричам.
Как ме откри?
Намерил кого?
Вивиън.
Работя, нямам време за разговори, а и не мисля, че ти трябва да си тук.
Тогава ме помоли да си тръгна.
Тръгни си.
Помоли ме сякаш наистина го искаш.
Колко мина, две-три седмици?
Какво правиш още в Румъния?
Опитвам се да работя.
Нямаш ли дом, където да се прибереш? - Не, нямам.
Но имам билет за влака след няколко дена и се надявах да прекарам време с теб.
Гаджето ми няма да остане очарован.
Щеше ли да ходиш в църквата в два сутринта, ако имаше гадже?
Защо непрекъснато бягаш от мен? Вече го правиш за втори път.
Толкова ли са зле рисунките ми?
Трябва да си вървиш.
Вече го каза сякаш наистина го искаш.
Какво искаш от мен? - Искам да разбера коя си.
Какво обичаш, за какво мечтаеш. Какво правиш нощем.
И защо трябва да ти казвам?
На човек, който не си слага името на комиксите.
Чела си ги?
Предполагам, че... - Трябва да си вървиш веднага.
Моля те само за една нощ. Иначе ще идвам всеки ден да си купувам шоколад.
Пиаца Романа, утре в седем.
В седем.
Това е за теб, момиче вълк.
Здравей. Здравен инспектор.
Какво е това?
Боклук.
Дай ми го!
Боклука ли? Човешкият боклук?
Защо не...
Виж ти. - Той не знае.
Не ми изглежда така.
Рисува илюстрации за книгата си. Разгледах ги от интерес.
Наистина?
Не е това. - Така ли?
Помаха ли му с опашка? - Той не знае, остави го на мира.
Защо да го правя, братовчедке?
Срещнала си свежо месо, не ме интересува. Не ме интересува, ако ще да имаш стотици.
Само не ми разправяй небивалици.
Тези красивите стават за забавление.
Но няма да ни оставят да покажем същностите си.
Като момичето, което уби?
Ако разбере, че си бил ти...
Някой ден тази глутница ще е моя. Моите правила, моят закон.
Ще правя каквото си искам, когато си поискам.
И твоята красива уста ще стои затворена.
Сега бягай, Вивиън. Светът си чака бонбонките.
Трябва да говорим.
Как е, Гейбриъл? Върви ли бизнеса?
Как е кучката, заради която напусна майка ми?
С приятелчетата ти да сте ловували сами?
Никога.
Носят се слухове, че са те видели с нея.
Вивиън ли ти го каза? - Не си ли я следил?
Не беше лов, а игра. - Игра?
Рейф, ти си ми син.
Но ако е истина, не мога да те защитя.
Дори и да искам? - Вивиън е лъжкиня!
Това няма нищо общо с нея! Преследвал ли си момичето или не?
Не съм докоснал и косъм от красивата й глава.
Ако някой заподозре, че сме тук, ще ни унищожат.
Трябва да управляваме града от сенките.
Защото се страхуваме от тях. - Защото сме малцинство.
Моля те, вслушай се в предупреждението ми.
Защото в деня, в който ловуваш зад гърба на глутницата си...
си мъртъв за нея.
Какво прави американско момиче в Румъния?
Родена съм тук. В общност на бивши патриоти.
Родителите ми са се преместили в САЩ като съм била малка.
И сега се връщам. - Без родителите си?
Умряха в САЩ като бях малка.
От тогава живея с леля ми.
Спомняш ли си ги?
Всеки ден.
Леля ми каза, че непрекъснато са ме водели в онази църква.
Винаги ли се държиш, сякаш те наблюдават?
Не ти ли е разрешено да се разхождаш с гладуващ, но красив художник?
Който слага само инициалите в книгата си?
А той от какво се крие?
Ако ти кажа, ще трябва да те убия.
Как върви книгата ти?
Какво научи от града?
Че историите за върколаците са грешни.
В легендата за луп гару, те не са прокълнати, а благословени.
Това, че луната ги превръща във вълци, е измислено по-късно.
Луп гару може да се трансформира когато си поиска. Разумът над материята.
Трансцеденталност. Вярват, че могат да се превърнат и го правят на момента.
Представяш ли си? От човек във вълк.
Звучи прекрасно.
Така е.
По общо мнение можеш да ги убиеш както със сребро, така и с огън.
Наистина?
И не можеш да се превърнеш чрез ухапване. Или си роден луп гару, или не.
В историите се казва, че ако нараниш луп гару, ако кърви,
за един миг ти показва истинската си същност. Явно всичко се крие в очите.
О, не, затворено е! Не мога да повярвам!
На покрива има фантастично кафене с най-хубавата гледка в целия град.
Не в целия град.
Какво ще кажеш да те заведа на едно място?
Вивиън, това е частна собственост.
Това кога е било проблем за теб?
Имам добро предчувствие.
Един от най-големите богаташи живее тук. Колекционер е.
Това е по-хубаво от моите планове.
Когато ти кажа да бягаш, бягай.
Не каза да бягам. - Бягай!
Това е най-красивата гледка в града.
Това е всичко, което е останало от замъка Букурещ.
Построен е през X век от унгарската принцеса.
Говори се, че принцесата произхождала от род на луп гару.
И когато принцесата изгубила трона, владичеството на върколаците свършило.
От къде знаеш, че са тук?
Помислих, че ще ти е интересно да ги видиш.
Тук е пълно с тайни.
Не искаш ли да ги нарисуваш?
Всеки път като съм с теб, имам чувството, че криеш нещо.
Семейството ми има планове за мен.
Очаквания.
Къде да ходя, с кого.
Но бъдещето си е твое, нали?
Нека ти кажа нещо.
Баща ми беше бивш военен и наркоман.
Той ми каза, че трябва да се науча да се защитавам,
независимо дали искам или не.
Аз исках само да рисувам, но не такива бяха плановете му.
И един ден се сбихме.
Бях на 17, исках да се изнеса.
Той каза, че ще ме убие, ако се опитам.
И аз се опитах.
Какво стана?
Оказа се, че мога да се защитавам по-добре, отколкото си мислех.
Затова не си пиша името на книгите.
Ако ме намери, ще си изпълни обещанието.
В САЩ има заповед за задържането ми.
Пиша докато пътувам и го изпращам на издателя си.
От 17 годишен?
Опитвам се да кажа...
че знам какво е да не искаш това, което другите искат от теб.
Но животът си е твой.
Няма да имаш друг.
А ако имаш друг...
аз няма да съм тук.
Ще те видя ли пак? - Не.
Никога? - Никога.
Тогава предполагам, че трябва да си кажем сбогом.
Семейството ти не е нужно да знае, щом ти не искаш.
И ти не трябва да го искаш.
Какво стана с билета за влака?
Скъсах го.
Дойде ми вдъхновение. Започвам наново с книгата.
Съвсем отначало?
Ще се разказва за унгарската принцеса и замъка Букурещ.
За славните дни на луп гару, когато са управлявали града.
За тяхното величие и падение.
Защо трябва да има падение?
Ами хората ги виждали как се превръщат в животни.
Те били заплаха за тях.
Внимавай, че ще падна.
Какво има? - Нищо, порязах се.
Дай да видя. - Не!
Трябва да се прибирам. - Не е нужно да се прибираш.
Напротив, трябва.
Внимавай с братовчедка ми, приятел. Много са се увъртали около нея.
Но никой не е оцелял да разкаже. - Остави го на мира, Рейф.
Някои момичета открадват сърцето ти. Тя ще ти го изяде.
Махни си ръцете от нея!
Не ти ли е казала? Тя е обещана на някого.
На един много важен човек. - Остави го на мира!
Човек, който я е прибрал, след като родителите й са умрели, така ли ти е казала?
Но те са били убити и вината е била нейна.
За какво говори? - Тя е заета, приятел, има си мъж.
Не е за теб.
Още не знае, нали? Защо не му кажеш?
Да гориш в ада.
Вероятно ще го направя.
Защо каза "заета"? - Не можем да се виждаме повече.
Можем да правим, каквото си поискаме. Какъв е проблема, Вивиън?
Вече ти казах за семейството си. - По дяволите, семейството ти.
Те да не те притежават? Ще ги оставиш ли да те притежават?
Няма да позволя да ми тежиш на съвестта.
Разбрал е тайните ни. Нашите тайни.
Тя му ги е казала.
Застрашила е глутницата.
Кой е той? - Парче месо.
Американско парче месо.
Тя му е казала за луп гару, Гейбриъл.
Или Вивиън е над нашия закон?
Има ли чувства към него?
Искам ти да се оправиш с това.
Аз? - Да.
Сигурен съм, че знаеш какво да направиш.
Подкупи го, заплаши го, каквото е нужно.
И един ден повече не го искам в този град.
Ако остане, умира.
Прости ми,
имам толкова много да ти казвам и толкова малко време.
Нека се срещнем довечера в 6 в параклиса в северната част на града.
Вивиън.
Харесва ли ти за място за вечен покой?
Построена е през XIII век.
Предполага се, че е свещена земя.
Толкова много хора искали да бъдат погребани тук, че гробището се препълнило.
Трябвало да импровизират.
Къде е Вивиън?
Иска ми се да мисля, че казват "не е чак толкова зле".
Попитах къде е Вивиън.
Не с теб.
Малката Вивиън е като ранено животно.
Толкова пъти са й разбивали сърцето. - Тук си, за да я защитаваш?
Само от самата нея.
Кога ти е влака?
Ами ако не замина? - Това, което остане от теб, ще замине.
Освен ако не искаш да те погребат тук.
Има място на тавана. - Защо съм такава заплаха?
Тя е крехко момиче. - Не, защо съм такава заплаха за теб?
Не, приятелю. Не си заплаха.
Това е заплаха.
Напускаш Румъния със следващия влак.
Няма да й пишеш, няма да говориш с нея, няма да идваш да я търсиш.
Дори само да прошепнеш името й...
Чу ли ме да шептя?
Виж какво направи.
Тъпо парче месо. Аз дойдох да те спася, да те предупредя.
А сега си мой.
Господи, благослови храната ми.
Ще взема влака. Кълна се, ще се кача.
Аз съм влака.
Боже. Сребро.
Виждам, че си направил купон за приятелчетата.
Трябва да дойдеш да ме видиш. - Не тази нощ, Астрид.
Ти можеш да промениш тези стари закони. Защо седем години?
Истинските вълци се събират за цял живот.
Нито дума повече.
Хайде, кой дава живец на това място?
Всички остаряваме, Астрид.
Трябва да го правим с достойнство.
Ейдън, какво...
Какво се е случило?
Братовчед ти. - Рейф? Какво е...
Не се приближавай.
От къде знаеш толкова за вълците, Вивиън? - Какви ги говориш?
Зле ли си ранен? - Знаеше ли какъв е той?
Луп гару, като в легендите. Като в комиксите!
Къде е той?
Мъртъв е.
Вземи го.
Хайде, вземи го. Сребро е.
Исках да те предпазя. - От кого?
От теб? Не е възможно. - Напусни града.
Напусни Румъния и повече не се връщай. Ако те открият, ще те убият.
Значи вече са "те"? - Какво искаш от мен? Истината?
Със живота ми е свършено. Току-що убих някого.
Ще намерят отпечатъците ми, кръвта ми. Какво ще им кажа?
Какво ще им кажеш?
Прекалено много исках, предполагам. Да си просто обикновено момиче.
Ейдън, никога... - Късно е за това.
Ако поне малко ти пукаше за мен,
щеше да ме оставиш още преди да излезем.
Мога ли да ви помогна, сър?
Да, всъщност можете.
Това истинско сребро ли е? - Разбира се.
Благодаря.
Отидохме да го търсим.
Беше умрял от отдавна.
Какво има, Вивиън?
Колата му е отвън.
Какво става?
Синът ни е мъртъв.
Ще бъде отмъстен.
Имате ли нужда от помощ?
Не, благодаря. Просто си чакам влака.
Правилният отговор е "да".
Дами и господа...
хората ни принуждават да крием истинската си същност.
Преследват ни от векове.
Снощи отнеха още един живот.
Животът на сина ми.
Но ще получим отмъщение, защото убиецът му е тук!
Не!
Рейф искаше да го убие!
Той знае тайната ни, защото един от нас се е сближил с него.
Ти откъде знаеш това?
Рейф на собствена глава ли ловуваше или ти го изпрати?
Той уби сина ми. Ще плати с кръвта си.
Изпратил си собственият си син на смърт заради мен?
Достатъчно!
Ако остане жив, ще доведе ловците.
Като тези, които убиха родителите ти.
И отново ще е твоя вината.
В гората има река.
Ако стигнеш до другата страна, ще живееш.
Не.
Пожелай късмет на врага си.
Пожелай му късмет!
Бягай!
Казваш, че човекът е безмилостен убиец. С какво ние сме по-различни?
Ние убиваме, за да оцелеем.
Дръжте я в колата, докато се върна.
Глупаво момиче. Ти си луп гару.
Потоците се вливат в реки.
Прекосих реката.
Реката!
Ами проклетата ви река?
Божичко, не!
Съжалявам.
Моля те, не ме убивай!
Отпред има път. Ще те заведа в болница.
В болницата само ще влошат нещата.
Тогава къде?
Има едно място...
Вивиън! У дома ли си, малката?
Тук няма да ни търсят. Това е филмово студио.
Знаеш ли какво използват фотографите?
Сребро.
Казват, че дори и сега може да те убие, ако го вдишаш.
Наистина? - Вече е в кръвта ми.
Попадне ли веднъж там, остава, освен ако не се вземат мерки.
Какви мерки?
Има антисерум за сребро, който се казва антиген АГ.
Знам къде има, но трябва да се вземе преди залез слънце.
Хайде!
Още не си тръгнал.
Вече не вярвам на никого.
Никога не съм убивала никого...
по време на лов. Моля те, повярвай ми.
Тогава защо ходиш?
Не ходя заради лова.
А заради бягането. Заради чувството на свобода.
Ловците проследиха следите ми обратно до вкъщи.
Тогава вината не е твоя. - Хората ни убиват.
А ние убиваме хората, защото...
сме научени да се страхуваме от тях.
Сега страх ли изпитваш? Или нещо друго?
Страх.
Какво ще направиш?
Какво мислиш за мен?
Когато те нарисувах, луп гару...
мечтаех да си истинска.
А сега за какво да мечтая?
Можеш ли да го контролираш?
Мога да го контролирам.
Питах се къде ли се криеш.
Къде съм ти казала да не ходиш.
Недей, Астрид. - Той не е един от нас.
Недей, Астрид. Има и друг начин.
Човек уби сестра ми.
Човек уби и сина ми. - Гейбриъл уби Рейф.
Както ти ще убиеш мен.
Това е единственото правосъдие, което той познава.
Аз те предпазвам. Ще го накарам да разбере.
Както ще го накараш да разбере с кого искаш да бъдеш?
Първата ти любов се провали.
Моля те, не ми отнемай моята.
Сребро ли е?
Отиваме до аптеката да вземем антиген. После напускаме града.
Той не може да те обича, ако се страхува от теб.
Кажи ми да не се влюбвам, Астрид.
Кажи ми какво по-хубаво нещо има в живота.
Бягай, малката ми. Бягай свободна.
Рецепта.
Ръцете на тезгяха. Гейбриъл търси този човек.
Явно се намираш в деликатна ситуация.
Да не си взела малко сребро?
Като лимонада в горещ ден.
Спри! Хвърли пистолета!
Съжалявам, приятел. Хвърли пистолета.
Внимавай!
Бягай!
Колко от нас трябва да умрат, за да си щастлива?
Усещам миризмата му върху теб.
А просто се опитвах да въртя обикновен бизнес.
Новият ми редовен клиент.
Искам антигена ти, куршумите ти и прахта ти.
Какво е чувството да си в клетка...
без човекът до теб?
Ти можеше да си велико вдъхновение за хората си.
Но погледни се сега. Най-големият ни срам.
Когато се довериш на човек, ти осъждаш всички ни.
Ние сами се осъждаме.
Ние не сме ли наполовина хора?
Не виждаш ли, че това, което осъждаш, е част от теб.
Не е част от мен, а от теб. Аз знам какво съм.
Ти и твоите традиции можете да ходите в ада.
Вие сте бъдещето на тази глутница.
Оставям вие да решите съдбата й.
Ти имаш чувства, Гейбриъл.
Сила, любов, омраза, страх. Ти имаш най-много човешко от всички ни.
Така и не разбра.
Древното предсказание казва, че момиче от род на водачи ще командва.
И ще ни поведе към нова ера на надежда и слава.
Мислех, че това момиче си ти.
И как изглежда новата ера на надежда? Колко кръв ще се пролее?
Довечера ще разберем. Двамата с теб ще ловуваме.
Там е!
Наздраве!
За теб...
и цялото човечество.
Ще стреляш по собственото си семейство?
Искаш да си ловец в тази снежна нощ?
Тогава ще ти обърна гръб.
Това заслужаваш.
Застреляй го.
Не мога.
Застреляй го.
Не мога.
Помощ!
Дано познаете ерата на надеждата като я видите.
През задната врата.
Как ще се измъкнем от града?
Те ще търсят навсякъде.
Има едно място, където няма.
Това е моят свят.
Това са моите хора.
Те вярват в пророчества и съдби.
Аз вярвам, че ние сами си ги ковем.
Къде отиваме?
Какво ще кажеш към ерата на надежда?
Отиваме в Париж.
Предоставено от NASKO OGITO®