A főszerepben
A FEKETE KALÓZ
További szereplők
A forgatókönyvet Emilio Salgari A Fekete Kalóz és A Karib-tenger királynője regénye alapján írta
Zenéjét szerezte
Fényképezte
Rendezte
Ő az?
Igen, gróf úr, ő az.
De sajnos nem csak ő van ott a hajóhídon.
Ezek partmenti barátok, Van Stiller.
Körbehordozza őket az árbocra akasztva mint valami vadásztrófeát.
Két óra múlva Maracaibo kikötőjében lesz.
Remélem, a testvéreim is ideérnek addigra!
- Amedeo! - Enrico! - Amedeo, testvérem!
- A jó öreg Van Stiller. - És persze Carmaux.
- Emilio hol van? - Még nincs itt.
Nagyon furcsállom, kapitány. Eddig mindig ő érkezett elsőnek.
Hát ezek szerint most csak harmadik lesz.
A késése valóban aggaszt.
Láttam egy spanyol vitorlást, a nyílt tenger felé tartott.
És ha találkozik a Villámmal?
Lehet, hogy nem Emilio lenne az erősebb.
VILLÁM
Ha Van Gould Maracaibóban van, ott akarok lenni én is.
Carmaux! Te és Van Stiller várjátok meg Emiliót! Aztán gyertek Maracaibóba!
- Indulás, gyerünk! - Nem, Enrico! A találkozót itt beszéltük meg.
A terv az övé. Ő mondja meg, hogy mit kell tennük.
- Engem nem érdekel, én megyek. - Engem viszont érdekel. Itt maradsz!
Amedeo, ne felejtsd el, hogy én vagyok az idősebb! Azt kell tenned, amit én mondk!
Emilio pedig mindkettőnknél idősebb,
tehát nem neked van igazad, hanem nekem.
- Carmaux, kinek van igaza, halljuk! - Neked, kapitány!
- Van Stiller, kinek van igaza? - Önnek, gróf úr!
Nem bánom, adj egy érmét!
- Fej vagy írás? - Írás. - Fej.
- Várj! Legyen enyém a fej! - Akkor enyém az írás.
Nem, mégis inkább az írást válaszom.
- Eldöntenéd végre valahára? - Igen, fej.
Írás!
Hogy lehet az, hogy mindig te győzöl?
- Te csalsz! - Enrico Ventimiglia mindig is a szerencse kegyeltje volt!
Ismétlem, a kormányzó úr nem tudja fogadni önt.
Még nem is mesélt az új istállójáról, excellenciás uram.
Igazán gyönyörű. Meg vagyok elégedve.
Van Gould herceg. Őkegyelmessége, Maracaibo kormányzója.
Don Ribeira de Aguanita, y Alcantar y Mendez y Lopez y Mendoza...
Ne sorolja tovább a címeket! Don Riberiának nemsokára úgysem lesz egy sem.
Mit enged meg magának? Tudja ön, kivel beszél?
Itt van a megbízólevelem.
- De hiszen ez alkirályi hatalommal ruházza fel önt. - És élni is szándékozom vele.
Don Ribeira, ön Spanyolországot képviseli.
A világ legnagyobb és legerősebb nemzetét. És mindezidáig mit tett?
Az ország indián vademberekkel van tele,
és az arany útja Spanyolország felé nincs biztosítva.
Az ön feladata lett volna, hogy megtisztítsa ezeket a tengereket a kalózoktól,
akik elsüllyesztik hajóinkat.
Ide bátorságra és erőre van szükség.
Ezeket a gonosztevőket mind egy szálig el kell fogni és felakasztani!
Szavamat adtam őfelségének, Spanyolország királyának, hogy elvégzem ezt a feladatot.
És én el is végzem! Miután ön nem tette meg.
- Azt mondják, hogy a gyümölcs fiatalítja a bőrt. - Don Alfonso Hernandez de la puente Xenovia.
Donna Isabella de Leon, Barmejo őrgrófnéja.
Azelőtt a járdát koptatta egy darab kenyérért, míg férjhez nem ment.
- Most pedig meg kell hajolnunk előtte. - Főleg, mivel a kormányzó szeretője is.
Don Rafael Lopez de Alechante herceg.
- Isabella! - Igen? - Igen?
Milyen érdekes, hogy ugyanazt a nevez viseljük, ugye?
Ráadásul mindkettőnk őrgrófné. Mondhatni, sokminden közös kettőnkben.
Talán eggyel több is, mint kellene, kedvesem.
Úgy gondolja?
Na végre!
Megérkeztünk, parancsnok.
- A testvéreim hol vannak? - Maracaibóban.
És Van Gould?
- Ő is. - Miért nem vártak meg?
Nagyon jól tudja, milyenek a testvérei.
Már több mint egy órája lőnek, parancsnok.
Nyilván a spanyol katonák csatároznak a bennszülöttekkel.
- Ez neked csatározás? - Hát...
Talán inkább védtelen embereket ölnek halomra. Mit csináljunk, parancsnok?
Semmit.
Ma este Van Goulddal van elszámolnivalóm.
Jobb lenne, ha elindulnánk Maracaibóba.
Nem tanácsos egyedül hagyni ezeket a forrófejűeket.
Most mit nézel? Sosem láttál még flamingót?
- Mi az a flamingó? - Ne tréfálj! Van Gould herceg katonái vagyunk.
- Ó, istenem, de félelmetesek! - Mint egy kisasszony. Tessék, igyál, ha félsz!
Nem, ő nem ihat. Megtiltotta neki az orvos.
Védd magad!
- Hagyd, majd én! - Szó sem lehet róla! Engem sértett meg, nem hallottad?
- De én vagyok az idősebb! - Mit számít az?
- Hát akkor fej vagy írás? - Írás.
Fej!
Ez nem igaz! Még nem volt rá példa, hogy...
Hát akkor...
Lássuk, te hős, hogy mennyire vagy ügyes!
Az első kardcsapással levágom az orrodat!
Azt mondtad, az orromat?
Hagyjátok abba! Mindenki a fedélzetre! A herceg hajnalban útnak indul.
Hallottad? Van Gould el akar menni. Vagy ma éjjel, vagy soha.
Dobjátok el a pisztolyt és vessetek keresztet!
Van Gould hadd várjon!
Annak kell segítenünk, akinek szüksége van ránk. Itt és most.
Igenis, parancsnok!
Ha valóban mindenfelé kalózok vannak, mi biztonságban vagyunk?
Majd én megvédem önt.
A női nem sokat köszönhet az egyházfőknek.
A niceai zsinaton egyetlen ellenszavazat nélkül úgy döntöttek, hogy a nőknek is van lelkük.
Én nagyon örülök ennek, bár meg kell vallanom, hogy a nőkben nem a lelküket szeretem elsősorban.
Micsoda szerencse, mert nekem a lelkem az egyetlen, amit nem bízom senkire.
Amedeo di Roccabruna gróf, Ventimiglia és Valpenta ura,
a Zöld Kalóz.
Enrico di Roccabruna gróf, Ventimiglia és Valpenta ura,
a Vörös Kalóz.
Van Gould herceg, eljött az idő.
Van Gould herceg, tíz évvel ezelőtt, amikor még gyermekek voltunk,
megölted apánkat és anyánkat, akik barátjuknak hittek téged,
megfosztottad őket mindenüktől, amilyük volt, a spanyol zászló pedig védelmébe vett téged.
Tíz éve egyetlen gondolat éltet bennünket, mégpedig a bosszú.
Ezért jöttünk ide a távoli Itáliából, és ezért lettünk magunk is kalózok.
Több mint tíz éve vagyunk a nyomodban, és most végre sikerült utolérnünk.
Én nem tudok úgy beszélni, mint az öcsém, de ha valakit pokolra kívánok, az csakis te vagy.
És most védd magad, alávaló gyilkos!
Szerencsétlen bolondok vagytok mind a ketten. Azt hiszitek, hogy élve távozhattok innen?
Minket csak a bejutás érdekelt, a távozás már nem.
Nem a mi életünk a fontos, kegyelmes úr,
hanem ennek az embernek a halála.
Melyikőtök áll ki előbb? Vagy mind a ketten egyszerre?
- Az enyém, öcskös. - Nem, az enyém! - Fej!
Írás!
Ezúttal elhagyott a szerencséd, Enrico.
Enrico...
Én...
Amedeo!
- Hátulról döfték le. Gazemberek! - Vigyék innen!
Orvul öletted meg, Van Gould!
Van Gould!
Yara! Yara!
Ezt akarod? Hát tessék!
Gyertek, malackáim!
Egy pillanat, uram!
Előre, katonák! Csak hárman vannak!
Mint az Atya, a Fiú és a Szentlélek.
A király nevében támadás!
Előre Istenért és Spanyolországért!
Gyertek csak!
Utánuk menjünk, parancsnok?
Nem kell.
Inkább nézzünk körül, hátha életben találunk valakit.
Néha szégyellem, hogy fehér ember vagyok.
Kik ezek?
Mindegyik a szívem egy darabja. A fivéreim.
Yara szíve is meghalt velük együtt.
Tudom, mit érezhetsz. Nekem is van két fivérem.
Megmentetted Yara életét.
Az ő élete ezentúl a tiéd is.
A lelke ezentúl a tiéd is.
Mostantól kezdve érzed, amit Yara érez.
Látod, amit Yara lát.
Mindkettőnk szíve halott.
Irány Maracaibo!
Gyere ide!
Ne félj tőlem!
Hogy az ördögbe ne! A kormányzó parancsa.
Át kell adnotok nekem a két kalóz holttestét tanulmányozás céljából.
Nem akárkikről van szó. Kalózok voltak, különös faja az emberiségnek.
- Mi vagy te, alkimista? - Még mit nem! Tudós vagyok!
- Ő az orvos Maracaibóban. - Tehát akkor két óra múlva jövök a holttestekért.
Hát ez meg ki?
Egy őrült nőszemély.
Egy szép indián lány.
Kár, hogy bolond!
Egyedül érezhette magát, és társaságra vágyott.
Ti meg mit akartok?
Végrehajtani az ítéletet.
- Ki parancsol itt? - A flamingók.
Akasszátok fel őket,
vagy felköttetlek benneteket is!
Tengerészek!
Hallgassatok rám!
Esküszöm, hogy addig nem lesz béke a Földön, míg bosszút nem álltam fivéreimért,
akiknek vére Van Gould herceg lelkén szárad.
Akár a Sátánra is megesküszöm!
Démonok ura, téged szólítalak!
Ha segítségemre leszel, a lelkem kapod cserébe!
Villámok égessék el a hajómat,
testem süllyedjen az óceánok feneketlen mélyére,
fivéreim lelkének átka kísérjen az idők végezetéig,
ha nem pusztítom el Van Gouldot és egész családját, ahogy ő az enyémet.
A tengerbe!
Testvéreim,
ha ott, ahol most vagytok, hallhattok engem,
mondjatok nekem utolsó búcsút!
Ugyanezt a bosszút fogadja Yara is a testvéreiért
és ugyanúgy hallja utolsó búcsújukat, ahogy te.
Ti is hallottátok?
Igen.
Talán csak a szél.
Egy háromárbocos!
Egy spanyol vitorlás.
Méghozzá spanyol felségjelű!
A Sátán első ajándéka.
Rohamra felkészülni!
A fegyvereket!
Készüljetek!
A horgokat készenlétbe! Vitorlát bevonni!
Támadásra felkészülni!
A horgokat!
Hajót elfoglalni!
Kapitány! Mielőtt bepiszkítanám a kardomat az embereid vérével, küzdj meg velem!
Rangsor szerint.
Gyerünk, főhadnagy!
Itt vagyunk, parancsnok!
Tengeri testvéreim! Hozzám!
Tegyétek le a fegyvert! A hajó a miénk!
Van Stiller, gondoskodj mindenről!
Igenis, parancsnok!
Szedj össze egy tucat embert, és kövessetek a spanyol vitorlással Tortugába!
Nézzétek meg, hogy a raktérben van-e még puskapor, és vigyétek át a Villámra!
Fogadják elismerésem, uraim, bátran harcoltak.
Ezzel megmentették az életüket. Én nagyra becsülöm az értékes, bátor embereket.
Kapnak egy dereglyét a szükséges élelmiszerrel, hogy partot érhessenek.
Köszönjük! Kötelességem, hogy közöljem önnel, mások is tartózkodnak a hajó fedélzetén.
- Kik? - Egy hercegnő a komornájával.
Hallottátok? Foglyul ejtettünk egy hölgyet!
- Megtudhatnám, mi ez a lárma? - Igyekezzetek már azokkal a puskákkal!
Le sem hunytam a szemem egész éjjel.
Bocsásson meg, asszonyom! Egy hajó megtámadása néha ilyen kellemetlenségekkel is jár.
Valaki megtámadta a hajót?
- Igen, asszonyom, a kalózok. - Ó, édes Istenem! És ki győzött?
A kalózok. Én vagyok a parancsnokuk.
Ó, édes Istenem!
De ez még nem jelenti azt, hogy nem vagyok úriember.
Biztosíthatom, hogy a haja szála sem fog görbülni sem önnek, sem a szobalányának.
Meg szabad kérdeznem a nevét?
- A Fekete Kalóznak hívnak. - Hallota? A legrosszabb, ami történhet.
Ne féjlen, úrnőm! Remélem, az úr azzal bizonyítja szavait, hogy szabadon enged bennünket.
Sajnos nem egyedül én rendelkezem önök felett, az egész legénységnek van beleszólása.
- Ó, édes Istenem! Ha valaki hozzá merészel... - Nem, legyen csak nyugodt!
Igyekszünk elkerülni ezt a szörnyűséget mind az ön, mind az embereim érdekében.
De ahhoz, hogy szabadon engedjük önöket, váltságdíjat kell fizetni.
Az összeget a rabszolgapiacon állapítjuk meg Tortugán, a kalózok szigetén. Három nap múlva ott leszünk.
Egyébként megtudhatnám a nevét?
Honorata Willerman vagyok, Weltrendrem hercegnője.
Ő pedig a szobalányom.
Mindenki a Villám fedélzetére!
A hercegnő, ez a Wiltren de Willerman van itt.
Boldoggá tesz, hogy elfogadta a meghívásom, hercegnő. Foglaljon helyet!
Köszönöm!
Elnézést, de ezt a helyet a hercegnőnek ajánlottam fel, nem önnek. Az ön helye itt van.
- Mit akar ezzel mondani? - Mit nem ért rajta, hölgyem?
Ön a hercegnő, a hölgy pedig a szobalánya.
Gondolja, hogy nem vettem észre azonnal?
- Elnézést kérek, de... - Értem, ön meg akarta kímélni.
Így akarta megóvni szeretett úrnőjét a várható veszélyektől.
Leülök az asztalához, de csak azért, mert nincs más választásom.
Igaza van, azt akartam, hogy szobalánynak higgyen.
Ön sem különb, mivel azt akarja elhitetni velem, hogy úriember.
Milyen harcias, hercegnő!
Ha tudnék bánni a pisztollyal vagy a karddal, még harciasabb lennék, ebben biztos lehet.
Moko!
Szolgáld fel az ebédet!
Kérsz egy pohárkával, szépségem?
Na?
Elég nehéz elviselni az embereit, főleg az asztalnál.
- Elismerem. De ha meg kell támadni egy hajót, abban kiválóak. - Igen, azt észrevettem.
A kristályok és az ezüstök gyögyörűek. Vajon kitől rabolták?
A spanyoloktól, hercegnő. Csak azt vettem vissza, ami egyébként is az enyém volt.
Nagyon kérem,
felejtsük el most, hogy kik vagyunk!
Ön csodálatosan szép.
Az idejét sem tudom, mikor éreztem magam ilyen kellemesen az asztalnál.
Mi volt ez?
Kitört a vihar?
Nem.
Ez nem a vihar.
Nagyon okosan tettem, hogy nem árultam el az igazi nevét.
Nem látom be, mire volt jó.
A nevet, melyet ön visel, a kalózok valósággal megvetik. Ki tudja, mi történt volna, ha megtudják,
hogy ön Van Gould herceg lánya.
Nem hiszem, hogy a Van Gould név miatt más elbánásban részesültünk volna.
Nem, Antonio testvér. Nem találta el.
Á, ön az, herceg?
Az én meglátásom szerint a bőrszín túl sápadt. Nem gondolja?
Való igaz, hogy a lányom fehér bőrű,
de elég egy parányi indulat, hogy a vér megszínesítse az orcáját.
És az orr... Az orra...
Hogy is mondjam, egy kicsit akaratosabb. Ugye érti, mire gondolok?
Hogy ne érteném, ön nagyon szereti a lányát.
Így van, mindenkinél jobban.
Még nem kaptam hírt a hajóról, ami Maracaibóba hozza.
Bíznia kell a Jóistenben!
Neki pedig bennem! Nem ártana, ha szövetségre lépnénk.
- Ki árulja ezeket a madárkákat? - Olonnais.
- Ha tényleg érdekelnek, megkaphatod őket. - Mennyiért?
Szerencséd van, olcsón adom őket.
Azzal a feltétellel, hogy végigpróbálod mindet egyetlen éjszaka, ahogy én.
- Hát ez kié? - A Fekete Kalózé.
Ugyan, micsoda kalóz? Nevezd csak gróf úrnak! Nem közülünk való.
Az igazság bajnoka, a nyomorultak védelmezője! Nem vegyül az közénk.
Ne érjen a hölgyhöz, vagy kénytelen leszek móresre tanítani!
- Ki akar engem móresre tanítani? - Egy spanyol. Lerma grófja.
Kasztília egyik legősibb családjának sarja. A váltságdíját kifizették, már szabad.
Ha szabad vagy, akár meg is ölhetlek.
Ön olyan faragatlan, hogy legszívesebben megfaragtatnám szolgáimmal.
Sajnos e pillanatban híján vagyok szolgáimnak.
De sebaj, adjanak egy kardot!
Eltekintek attól, hogy ön egy senkiházi, és hajlandó vagyok megleckéztetni önt.
Már ha nem ijed meg egy fegyveres embertől.
Adjatok neki egy kardot!
No, akkor...
Ez az ember az én védelmem alatt áll, Olonnais.
Próbálkozz nálam a trükkjeiddel!
Nesze!
Bocsánat, hogy ilyen zajosan ártom bele magam az urak vitájába,
de nem tartom célszerűnek, hogy két kalózkapitány most tegyen kárt egymásban,
- amikor ilyen fontos esemény küszöbén állunk. - Milyen fontos esemény?
- Nem beszéltél az emírrel? - Az emírrel?
Aki megérti, annak minden elismerésem. Magyarázd meg, ha olyan nagyokos vagy.
- Ahány nyelven beszélsz, annyi ember vagy. - És mit mondott?
Való igaz, hogy erős vagy, mint az oroszlán, de olyan buta is.
Megtámadtad a hajót, amin ő és a háremhölgyei utaztak,
de nem vetted észre, hogy közben elment melletted egy hajó Maracaibo felé,
mégpedig nagyon értékes dolgokkal a gyomrában.
Miről beszélsz?
Legjobb tudásom szerint 400 kiló aranyról és úgy 500 kiló ezüstről.
Elűzték a trónjáról, és Amerikában akar menedéket keresni az államkincstárral együtt.
- És te ki vagy, ha szabad érdeklődnöm? - A nevem Morgan.
Sose hallottam rólad.
- Adj egy kis időt! - Honnan jöttél?
Angliából. Arról sem hallottál még?
Mit is mondtál, hogy az ördögbe hívnak, Milton?
Morgan.
Ezt nem lehet megjegyezni.
Elképzelhető.
Nagyon köszönöm, uram!
Az ön nagylelkűsége valódi úriemberre vall.
Nem tagadhatja nemesi vérét. Nyugodtan önre bízhatom magam.
Lehet, hogy téved, uram.
Talán már közelebb állok Olonnais-hez, mint önhöz.
Kalóz lettem én is, mint ő.
Nagyon sajnálom, uram, de félek, hogy a szükségből kovácsolt erényt.
Jöjjön!
Szabadítsa ki ezt a hölgyet, én vásároltam meg.
Már kifizettem a váltságdíjat a legénységemnek.
Jean Davino, Tortuga kormányzója. Franciaország királya, XIV. Lajos nevében
rámbízta a döntést Maracaibo megtámadása ügyében.
De mielőtt jóváhagynám a villámtámadás tervét,
azt akarom, hogy mindannyian nyilvánítsanak véleményt róla!
DeCailloux, beszéljen!
400 kiló aranyért és 500 kiló ezüstért az ördöggel is megküzdenék a pokol kénköves lángjai közt.
Vagy a zsákmány vagy a halál. Nekem ez a véleményem.
Van két hajóm és kétszáz emberem. Két nap alatt felkészülök a támadásra.
Lombard, hallgatunk.
Nem egyszerű kis kiruccanás ez. Ki tudja, hányan hagyják ott a fogukat. Lehet, hogy te is, Olonnais.
De ezt az alkalmat nem akarom elszalasztani!
Ha ottpusztulnál, végre megmutathatnám, hogy én vagyok a legjobb kalóz!
Ott leszek az ebereimmel együtt!
- Van Horn? - Én is.
Azzal a feltétellel, hogy Olonnais, bár elismerem a jogát a parancsnokláshoz,
alkalmazkodjon a mindannyiuk által elfogadott közös tervhez.
Martin Hopper?
A kérdés fölösleges.
Azért, mert valamikor pap voltam,
gondolja, hogy ellenemre van visszaküldeni egy rakás spanyol lelket a teremtőjéhez?
Ha úgy szereti a spanyolokat, mint én a szép nőket,
még hálás is lehet nekem egy életre.
Ventimiglia grófja.
- Nem veszünk részt. Sem én, sem az embereim. - Hát persze!
Te inkább tartozol a spanyolokhoz, mint hozzánk!
Az ő oldalukon állsz, nem a miénken.
Magad sem tudod, hogy kalóz vagy vagy az igazság bajnoka.
Nekünk be kell vennünk Maracaibót!
Nekem kell az az arany, ami ott van!
És én vagyok a parancsnok, nem tagadhatod meg! Velünk jössz!
Én nem veled megyek Maracaibóba, Olonnais,
mivel én előbb indulok, egyedül.
Teljesen megőrültél?
Nem azonosak a céljaink. Téged az arany érdekel, engem pedig Van Gould.
Ha megtámadjátok Maracaibót, és a hercegnek nem sikerül visszavernie, elmenekül.
Azért megyek most.
Ha életben leszek, amikor megérkeztek, veletek tartok.
Egyszer már sikerült egyedül bejutnod Maracaibóba.
Ne próbáld meg még egyszer, mert azt nem éled túl!
Nekem csak az a fontos, hogy Van Gould herceg ne élje túl!
Ha sikerül is bejutnod Maracaibóba, hogy akarod megtalálni?
Meg fogom találni.
Egyezséget kötöttem egy nagyon erős szövetségessel.
Sok szerencsét!
Emilio!
Jól célozd meg!
Erősen fogd!
Nagyon jó!
Moko, hozd be nekem azt az embert!
- Melyiket, amelyik furulyázik? - Nem, a másikat.
- Hé! Gyere velem! - Micsoda modor!
Miért jött utánam?
- Azért, hogy behívasson. - És miért?
Nézze, én most kezdem kalóz pályafutásomat, és szükségem lenne egy főnökre.
Bár az is igaz, hogy legszívesebben a magam ura lennék,
de úgy látom, hogy ezen a pályán az nem megy.
Mit is mondott, hogy hívják?
Morgan. Látja? Ön sem tudja megjegyezni!
Mit csináljak, hogy megismerjenek? Azt akarom, hogy az emberek megjegyezzék a nevemet!
Térjen a tárgyra! Mit kíván tőlem?
Vigyen magával Maracaióba mint a helytartóját!
És miért tenném?
Miért? Mert minden hibám megvan, ami önben nincs, és jobban hiszek bennük, mint ön az erényeiben.
Ez nem kevés.
Nem kevés, de nem is elég.
Hát akkor nézzük csak, mit is lehetne még hozzátenni...
Van Gould.
Kihalásztam egy szolgáját a foglyaink közül.
Beszélt nekem egy bizonyos kolostorról, ahová a herceg rendszeresen eljár, egyedül.
Ígérjünk neki szabadságot, és cserébe elvezet a kolostorba.
- Hol van az az ember? - Itt vár a ház előtt.
A Sátán meghallgatott. Végre!
Isten hozta házamban!
Bocsásson meg, hogy az embereim idekísérték önt!
Kíméljen meg a képmutatásától!
Ne beszéljen velem úgy mint egy úriember, miközben közönséges gonosztevő!
Az Isten megkönyörült rajtam.
Ezerszer inkább megölöm magam, mint hogy a foglya legyek.
Rosszul fektette be a pénzét, csak egy holttestet vásárolt érte.
Egy pillanat!
Mielőtt megölné magát, talán nem ártana ha tudná,
azért kérettem ide, hogy közöljem önnel, ön szabad, hercegnő. Elmehet, amikor csak akr.
Az embereim oda viszik, ahova parancsolja.
Azért fizettem ki a váltságdíjat, hogy szabadon engedjem.
Nincs olyan gazdagság, ami legendő lenne az ön megvásárlására.
És senki nem vásárolhat meg egy másik emberi lényt.
Én holnap elhagyom Tortugát.
Csak a bocsánatát akartam kérni, és elbúcsúzni öntől.
Mikor rádnéztem, arra gondoltam,
megszereztem mindent, amit csak akartam, az enyém minden, amit kívántam,
de ez a lány soha nem lehet az enyém.
Mégis csak téged akarlak teljes szívemből.
Hányszor próbáltam meggyőzni magam, hogy gyilkos vagy, kalózvezér.
De a szívem azt válaszolta, ő a te végzeted.
A legnemesebb szívű, legbüszkébb, legbátrabb ember,
akivel valaha is találkoztál az életben.
Megpróbáltam elfutni tőled, de minden szívdobbanásom azt súgta, rohanj!
Rohanj hozzá! Öleld magadhoz, és...
És csókold meg, akkor is ha ő nem akarja.
Jobb lett volna, ha elmenekülsz.
Bocsáss meg... Bocsáss meg és felejts el!
Nem köthetem össze az életem a tiéddel.
Fogadalmat tettem.
Ha végre akarom hajtani, egyedül kell lennem.
Kérlek, menj el!
Látott már ilyen hajót, mint a Villám, kapitány ööö...
Morgan, a nevem Morgan.
- Igen, kapitány úr! - Sosem fogják megtanulni.
Ne add fel a reményt!
Vitorlákat a szélnek!
Téged hogy hívnak?
- Yara. - Én José vagyok.
- Miért haragszol rám, Yara? - Ki mondta, hogy haragszom?
- Látom a szemeden. - Gyűlölök minden spanyolt.
- Rosszat tettek neked a spanyolok? - Igen.
Nem minden spanyol gonosz. És persze nem mindegyik jó.
Ne gyűlöld mindegyiket, csak azt, amelyik ártott neked.
Miért mondja Yara, ezeket gyűlölöm, ezeket nem?
A tengerről jöttek a spanyolok, mert ölni akarnak.
Elrabolják a földjeinket, rabszolgává tesznek bennünket.
Ők se nézik, hogy mi jók vagyunk vagy rosszak.
Ha megkérhetném Tequendamát, hogy ölje meg őket mindet, megtenném.
De most mégis kivételt teszel. Nem?
Szóba álltál velem. Ez azt jelenti, hogy engem kevésbé gyűlölsz.
Néha elég egy beszélgetés, hogy kiderüljön, te nem indián vagy, én pedig nem spanyol,
hanem egyszerűen két emberi lény.
Én már nem vagyok senki és semmi.
Ki engedett föl a hajóra?
Megkértem Carmaux-t és Van Stillert, hogy rejtsenek el.
Carmaux! Van Stiller! Ide hozzám azonnal!
- Most végre megszabadulok tőled, Carmaux. - Én meg tőled, Van Stiller.
Kérlek, ne büntesd meg őket! Én könyörögtem nekik, én vagyok a bűnös.
- Parancsnok? - Uraim!
Köszönöm! És most tűnjetek el!
Nagyon szívesen tettük. Ezért nem kellett volna hívatnod.
Éjjel-nappal arra gondoltam, hogy akadályozzam meg, hogy elküldj.
Hogy magyarázzam el, hogy győzzelek meg.
Az egyetlen megoldást abban láttam, hogy nem engedelmeskedem.
Sosem kérek tőled engedelmességet, csak szerelmet.
Amikor Itáliában éltem a testvéreimmel és a szüleimmel,
azt hittem, a tisztesség kizárólag abból áll, amit addig tanultam.
A tiszta, becsületes élet szabályai, a nemesség kötelezettségei,
az ősi családi tekintély megtartása.
De később rájöttem, hogy a létezésnek nem ez az egyetlen módja.
Itt Tortugán egy másik életet fedeztem fel. Új szabályokkal, új törvényekkel ismerkedtem meg.
Ezek nem rosszabbak és nem jobbak, csak mások.
És aztán jöttél te,
én pedig felfedeztem egy még újabb életet,
egy másik életet,
ami egy pillanatra még tomboló bosszúvágyamat is csillapítani tudja.
Bárcsak ki tudnám törölni az emlékezetemből!
De nem lehet.
Megesküdtem, és tartanom kell a szavam.
Igen, megértelek.
A családom, az apám engem is arra tanított, hogy a becsület az első, anélkül semmi az ember.
Ha velem is azt tették volna, amit veled,
én is bosszút esküdtem volna.
Megértem, hogy mire vállalkoztál.
És ez még szorosabban köt hozzád, még jobban szeretlek.
Esküszöm neked.
Az Istenre esküszöm, hogy megosztom veled a sorsodat,
akármilyen is legyen az.
Most mi a baj?
Akárhányszor rámnézel, mindig elszomorodsz. Miért?
Hogy miért? Mert látom,
hogy valami szörnyű dolog fog történni.
De remélem, nem miattam!
- Az elsőtisztem, Morgan kapitány. - Örülök, hogy megismerhetem.
Figyelem! Mindenki egyszerre! Hurrá!
Azt a Szűz Máriáját neki!
Sosem hittem volna, hogy ezen a hajón találkozom Van Gould lányával!
Honnan ismered te Van Gould lányát?
Egyszer láttam róla egy miniatúrát, még a herceg szolgálatában álltam.
Legalábbis nagyon hasonlít rá.
Hát, persze az is lehet, hogy tévedek.
Van Gould lánya vagy?
Valdd be őszintén, ha igen!
Igen, az vagyok. Ez talán bűn?
Igen, az, hölgyem.
Emberek, figyeljetek rám!
Azon a rettenetes éjszakán, amikor a tegerbe temettük fivéreim holttestét,
megesküdtem, hogy elpusztítom Van Gouldot és családját,
ahogy ő elpusztította az enyémet.
A Sátánt hívtam segítségül, hogy megbosszuljam magam,
és olyan segítséget kaptam tőle, amilyet csakis ő adhatott.
A kezemre adta Van Gould lányát,
az egyetlen nőt, akit valaha is szeretni tudtam.
És a szívem most reszket.
Azt akarja, hogy ne tartsam meg az eskümet.
Parancsnok!
Tíz év óta harcolsz Van Gould herceg ellen, és mi mindannyian melletted álltunk.
Tucatjával pusztultak érted társaink,
sokan éppen a barátjukat, a testvérüket vagy éppen a fiukat vesztették el.
Mostanára megtanultuk gyűlölni Van Gouldot legalább annyira, amennyire te gyűlölöd őt.
Nem egyedül vagy. Mindannyian bosszút akarunk állni azon az átkozott flamingón!
- Halál Van Gould egész családjára! - Halál rá!
- Szemet szemért! - Halál rá!
- Halál! - Bosszút akarunk!
- Halál Van Gould lányára! - Halál rá!
Igazatok van.
Honorata Van Gould,
az apád által elkövetett bűnök miatt halálra ítélünk.
Az ítéletet azonnal végrehajtjuk.
Ha van valami mondanivalód, mondd el vagy hallgasd el örökre!
Téged a Sátán büntet az esküdért,
engem pedig az Isten az enyémért!
Bocsáss meg, parancsnok!
Csak rövid ideje vagyok veletek, és én vagyok itt az egyetlen elfogulatlan.
Tudom, hogy egy esküt nem szabad megszegni, mégis engedd meg, hogy beszéljek!
Tengeri testvéreim!
Nem akarom kétségbe vonni az ítéletet, amit az imént hoztatok,
de mint a Villám elsőtisztje,
hivatkozom a minden tengerész által tiszteletben tartott tengeri törvényekre,
és kérem, hogy a halálos ítélet végrehajtását bízzuk a sorsra!
- Én helyeslem. - Igen, egyetértek.
Rendben van! Legyen a tenger törvénye szerint!
- Igen! - Úgy van! - Döntsön a tenger!
Legyen hát!
Én most meghalok. De veled mi lesz?
Csónakot a vízre!
Nézd! A Fekete Kalóz sír!
Őrségváltás!
Hagyjátok csak, hadd jöjjenek azok az átkozott kalózok!
Készen állunk a fogadásukra. A kikötői erődöket alaposan megerősítettük.
Az ötlete valóban zseniális, Van Gould herceg, nincs is mit hozzátennem.
Hagyjuk előrenyomulni a kalózhajókat, gyenge ellenállást színlelünk.
És amikor partközelbe érnek...
Figyel ön egyáltalán, herceg?
Nem.
Egy barátom fogadására készülök, aki bármelyik pillatatban betoppanhat.
Ha kedve van hozzá, fogadhatja itt, a palotában is.
Nem, a kolostorban.
José, merre vagy?
Nos, hová kell mennünk?
A dominikánusok kolostorába.
A herceg minden nap oda megy, kíséret nélkül.
Egyfajta szövetség fűzi a barátokhoz.
- De kétfelé kell válnunk. - Miért?
Esetleg gyanút kelthetünk, ha mind egyszerre érkezünk.
Jobb, ha csak én vagyok önnel, parancsnok.
Én nem bánom. A tied Van Gould herceg, az enyém pedig az emír aranya.
- És persze az ezüst. - De azért hagyj egy keveset Olonnais-nek is!
Yara!
Viszontlátásra, Yara! Legalábbis remélem!
Miért köszönsz el? Én veletek megyek.
Velünk jössz?
A Fekete Kalóz és én ugyanazt az esküt tettük. Nekem is meg kell bosszulnom a testvéreimet.
- Nem tiszta a tekinteted. - Mert nagyon félek, Yara.
Ne gyere velünk!
Inkább meghalok, mint hogy megszegjem az eskümet.
Induljunk! Túl sok időt vesztettünk.
Na mi az, José? Merre megyünk?
Ööö... erre!
Miért nem mondod ki, amit a szemeid kérdeznek?
Mit jelentsen ez?
Elárultam önt.
Csapdába akartam csalni.
Van Gould csak ránk vár a katonáival.
Ezért az életeddel fizetsz!
Készen állok. Öljön meg!
El tudsz vezetni egy olyan helyre, ahol meglephetjük a herceget?
Igen, el!
- De figyelmeztetlek... - Nem csapom be többé!
- Ha megteszed, megöllek! - Higgyen nekem!
Megtanultam csodálni önt. És nagyon megszerettem Tortugát.
És az embereit is. Főleg...
Igazából mindannyiukat.
Hihetsz neki. Most már tiszta a tekintete.
Talán ez meghozza a kedvező fordulatot. A szerencse elhagyja Van Gouldot.
Dicsértessék Jézus Krisztus! Gyerünk, ismételd!
Dicsértessék Jézus Krisztus!
Semmi hír, eltűntek. Senkit sem látni az úton.
Dicsértessék Jézus Krisztus!
Várjanak!
- Használ valamit ez a hókuszpókusz? - Hát persze, hogy használ.
Bocsásson meg, idegen! A legnagyobb tisztelettel érdeklődöm, kedves uram,
hogy mindazonáltal, ha meg nem sértem, bizonyos szempontból tulajdonképpen
mégis mi a nyavalyát csinál ön?
Maracaibót rettenetes járvány fenyegeti. Maga nem értesült róla?
- Nem! - Pedig így van!
Ha megengedi...
- De hogy került ide ez a járványy? - Az emír kincse hurolta be. Fertőzött.
- Ne! - De igen!
És ez az egyetlen hatásos ellenszere. Keletről származik.
Én vagyok a helyi doktor.
Ugye tisztában van vele, hogy az én életben maradásom mindenkinek fontos?
Kérem árulja el, mit kell tennem!
Történt egy hasonló eset évekkel ezelőtt Damaszkuszban.
Akkor tanultam meg ezt az eljárást, aminek a lényege az, hogy...
Hogy?
Fertőtleníteni kellene az emír kincsét ezzel a porocskával!
Főleg azt, aki hozzányúlt, mert ööö...
Mert amikor elrejtették, nyilván hozzányúlt valaki, nem?
Egy hangot se, ha kedves az élete! Jöjjön közelebb!
Nincs szándékomban ártani önnek, ha nem kényszerít rá.
Hogy képzeli?
Dehogy! Sőt, ami engem illet, nagyon szépen megkérem, hogy ne tegye!
Nem akarja letenni a gyertyatartót?
Esetleg rácsöppen a forró faggyú a kezére, és önkéntelenül is felkiált.
És ön nem akarja letenni a kardját? Képzelje el, ha hirtelen rámtörne a tüsszentés!
Leteszem, ha megígéri, hogy nem kiabál.
Jól van, megígérem.
Ha nem bízik benne, hogy betartom a szavam, gondoljon arra, hogy csekély kedvet érzek a halálra.
Nem fogok kiáltani. Szavamat adom rá.
Jaj, így már sokkal jobb!
Gondolja, hogy sokáig marad?
Meglehet.
Tudja, hogy titokzatosnak és vonzónak találom?
Kitaláltam, hogy kicsoda ön.
Az az ember, akit Fekete Kalóznak hívnak.
Ön az, aki minden áron találkozni akar Van Gould herceggel, igaz?
Miatta adtam el a lelkemet.
Miatta téptem ki a szívemet, amikor éppen szerelemre gyulladt.
Ó, Isten bocsássa meg nekem!
Én láttam, hogyan ölte meg a testvéreit.
Igen, gyilkosság történt.
Orvul ölték meg mind a kettőt.
Sok embert ismertem életemben, fontos embereket.
De egyik sem hasonlított Van Gouldra, higgyen nekem!
Mintha valami furcsa tűz áradna belőle.
Azért jöttem ide, hogy örökre kioltsam.
Hó!
- Van valami hír? - Egyenesen az öbölből jövök.
Vitorlákat láttam a távolban. Kalózvitorlákat!
Szóval így állunk.
Értesítsd az őrgrófnét, hogy ne várjon!
- Aztán gyere utánam az erődbe! Én előremegyek. - Igenis, herceg.
Először töltöm úgy az éjszakát egy férfival, hogy csak nézzük egymást.
Majd egyszer elmesélem az unokáimnak,
bár nem hiszem, hogy elhinnék.
Itt van!
Nem, ez nem ő. A herceg sokkal diszkrétebben kopog.
- Fontos üzenetet hoztam a hercegtől. - Kapitány! - Mi az, Manolo?
Az előbb úgy tűnt, mintha hangokat és lépteket hallottam volna a grófné szobájából.
Nem értem. Pedig ön előtt senkinek nem nyitottunk kaput.
Menjünk, ellenőrizzük!
Grófné!
Tessék, Manolo, mi az?
Mannere kapitány üzenetet hozott önnek a hercegtől.
Szörnyű fejfájásom van, Manolo, kérem menjenek innen és hagyjanak békén!
Derék és megbízható szolgái vannak. Egy kicsit túlságosan is.
Kár, hogy ma éjjel meg fognak fogyatkozni!
Ne mondjon ilyeneket! Tudja maga, mennyibe kerül manapság egy szolga?
Nem tudna valami kevésébé vérengző módot választani a menekülésre?
- De igen, csak akkor szükségem lesz a segítségére. - Megegyeztünk.
Azzal kellene kezdenie, hogy átölel.
Nagyon szívesen. Bevallom, hogy magam sem vágytam egyébre.
Ne lőjetek! Ne lőjetek, különben megöl!
Engedjetek utat! A kocsit! Azonnal hozzátok a kocsit!
Engedjetek!
Tegyétek le a pisztolyt! Az Isten szerelmére! Ha véletlenül elsül, ez az ember engem megöl!
- A Fekete Kalóz! - Ne lőj! A grófnénak nem eshet baja!
Még mindig nem mozdulnak. Egész éjszaka ott álltak.
Ez valami csapda. Csak színlelik, hogy a tenger felől támadnak.
Az igazi támadás a szárazföldről jön, onnan kell várnunk.
Összeszedjük a katonákat az erődből, és hátbatámadjuk őket. Indulás!
Ellenőrizzük a védelmet a falak körül!
Asszonyom, ha lesznek unokáim, elmesélem nekik ezt az éjszakát, akár hisznek nekem, akár nem.
Most jobb, ha elmegy. Már hajnalodik.
A mesék ilyenkor szoktak véget érni.
A herceg körüljárja a falakat, ellenőrzi a védelmet.
Indulunk?
Indulunk.
Sok időnek kellett eltelnie, hogy végre valahára szemtől szemben állhassunk egymással.
Lehet, hogy a pengéd már túl gyors nekem,
de biztos vagyok benne, hogy Shutznak nem.
Évek óta mellettem van, erre a pillanatra várva. Shutz!
Lehet, hogy odahaza ügyes kardforgató vagy, flamingó,
de a herceged ezúttal biztos halálba küldött.
Támadnak! Mannere, rohanj az erődbe!
Parancsolj ki mindenkit a falakra! A többi velem jön!
Vigyázzatok, elmenekül!
Majd én megállítom!
Ütött az utolsó órád, flamingó!
Öljétek meg őket!
Yara! Yara!
Yara!
Az emberek készen állnak, Olonnais.
Fél tonna arany vár a falakon túl. Meg akarjátok szerezni?
Akkor előre, senkiháziak!
Legalább a fele otthagyja a fogát, még mielőtt felérne a fal tetejére.
Honnan tudod?
Ne felejtsd el, hogy a tigris azért a legerősebb állat, mert a legravaszabb is.
Egyébként téged meg azt a tökkelütött papot elküldtelek valamiért.
Gyerünk! Gyerünk!
- Itt is van. - Mit akarsz ezektől a csuhásoktól?
- Csak nem azt, hogy imádkozzanak? - Így a spanyolok nem mernek ránklőni.
Isten útjai kifürkészhetetlenek.
Parancsold meg a papoknak, hogy fogják meg a létrákat és vigyék a városfalhoz!
Soha! Isten bocsássa meg a bűneidet és nekünk a miénket!
Fogjátok a létrákat vagy elevenen nyúzlak meg benneteket!
Gyerünk, csuhások, szaporán!
Gyerünk, testvérek, vigyétek a létrákat!
Ne lőjetek! Ne lőjetek! A dominikánus testvérek!
Ez őrültség, kapitány! Nyissanak tüzet!
Adják ki a tűzparancsot az embereknek!
Tartsatok ki! Mindjárt megjönnek a csapatok az erődből.
Gyorsan! A kalózok a városfal előtt vannak!
Gyerünk, gyorsan! Mozogjatok!
A Fekete Kalóz! Gyerünk, spanyolok, utánam!
Mozgás, fattyú népség! Másszatok föl!
Előre! Gyorsabban!
Mozogjatok! Mozogjatok!
Most! Tűz!
Miért nem jönnek már az erődből?
Várj! Ez az enyém!
Nem! Ez a hercegé!
Gyerünk innen, itt mindennek vége!
Szerezzetek egy csónakot! El kell érnünk a hajóra!
Gyerünk, fattyú banda! Maracaibo a miénk!
Ez az ember vasból van.
Néhány nap múlva jobban lesz, mint én vagy ön, kapitány.
Meg akarják várni, amíg meggyógyulok?
Ne aggódjon, sokkal előbb vége lesz a játéknak.
Csak Van Gould herceget várjuk.
Az ő hajóján van. Gyerünk, doktor!
Amint látom, nem volt szerencséje.
Jobban járt volna, ha harcban esik el.
Megismer?
- Ha nem tévededk, ön Lerma gróf. - Igen.
És elég sokat voltam a kalózok fogságában, hogy megtanuljam gyűlölni őket.
Most kiegyenlíthetem az adósságomat.
Ha megkímélne attól, hogy felakaszanak, hálás lennék.
Önnek köszönhetem az életemet.
Ön megmentett engem, sajnos.
Miért sajnos?
Talán élhetek még egy évet, legfeljebb kettőt.
Rossz a vérem.
Olyan betegség ez, ami a nemességet sújtja. Elöregszik, elfárad tőle.
A legpatinásabb családok betegsége.
Eljött a vérfrissítés ideje.
Ki tudja, talán a kalózoknál is.
És önben, Ventimiglia gróf, alias Fekete Kalóz, milyen vér csordogál?
Kalózé vagy nemesi?
Talán egy olyan ember vére,
aki az igazságot keresi.
Megkülönbözteti a jót a rossztól.
Ami nem is olyan könnyű.
Pablo! Pedro!
Nem ígérhetek biztos menekülést, de remélem, feltalálja magát, Ventimiglia gróf!
Engem ne féltsen!
Megértem, a körülmények nem teszik lehetővé, hogy felajánlja nekem a hajóparancsnoki tisztet.
Így van.
Nem bánná, ha belebújtatnánk egy hordóba?
Ha még látjuk egymást, leróvom az adósságom.
Nem, most kvittek vagyunk. Én spanyol vagyok, az ön ellensége.
Ha újra összetalálkozunk, megküzdünk.
És remélem, hogy ön győz.
Egyszerre szeretnék megszabadulni a véremtől, nem így cseppenként.
Hadd áruljam el, uram, nagyon tisztelem önt.
Én is önt.
A csapatok nem érkeztek meg időben az erődből. Maracaibo elesett.
Örülök, hogy épen és egészségesen látom viszont, herceg.
És boldoggá tesz, hogy én közölhetem, fontos foglyunk van. A Fekete Kalóz.
Tehát igaz. Hol van?
A fedélközben, megkötözve.
Kísérjenek oda! Azonnal látni akarom!
Hé, ti ott! Hagyjátok azt a hordót és gyertek velem! Indulás!
Idióták!
Kiengedtétek a kezetek közül azt az embert, akit tíz éve hajszolok a világ minden tengerén át,
őfelsége, Spanyolország királyának legádázabb ellenségét!
Erre ti mit csináltok? Futni hagyjátok!
Kerítsétek elő! Indulás!
Kutassatok át mindent! Talán még a fedélzeten van.
Keressétek ti is! Ezek a spanyolok alszanak!
Képesek voltak kiengedni a markukból.
Ha nincs a fedélzeten, ötven ember szálljon csónakba és keresse a tengeren!
Meg kell taláni minden áron!
Ember nélkül marad a hajó, herceg!
Na és, mitől fél?
Nem érti, hogy ennek a kalóznak a feje száz vitorlással is felér?
Egy ilyen ember, mint a Fekete Kalóz még holtan is veszélyes.
Csónakokat vízre bocsátani!
Láttok valamit?
Nem, semmit!
Húzzátok meg az evezőket!
Közelebb a parthoz!
- Látsz valamit? - Nem, semmit!
Gyerünk, gyorsabban! Meg kell találnunk, mielőtt eléri a partot!
A herceget követtük, de nem gondoltuk, hogy önt találjuk meg!
Siessünk! El kell érnünk a helyet, ahol a Villám horgonyoz.
Ott vannak, gyertek!
- Utánam! - Igen, ott van! Gyorsan, utána!
Arra mentek! Lőjetek!
- No, megmondod már, hol az arany? - Nem tudom, hol van, esküszöm!
Nem tudom, hol van! A flamingók rejtették el! Kérdezzétek meg Van Gouldot!
- Mit kiabálnak? - Morgan!
- Ki az ördög az a Morgan? - Egy kalóz.
- Híresebb, mint én? - Odanézz!
Ki gondolta volna, hogy egy csipetnyi por elvezet az emír kincséhez?
Ha adnak neki még egy kis időt, ő lesz Tortuga leghíresebb kalóza.
Remélem, hogy nálunk marad. Nem volna kellemes ellenségként viszontlátni.
- Hát te meg ki vagy - Én Jean Davidnol l'Olonnais!
Olonnais?
Sosem hallottam még ezt a nevet!
- Én vele megyek, Isten veled! - Én is. Minden jót, Olonnais!
Szólni kell Morgannek, hogy visszamegyünk a Villámra.
A parancsnoknak szüksége lehet ránk.
- Nem hallottatok semmit? - Nem, semmit.
Furcsa, én mintha...
Ne! Várj! Maradj nyugton! Hagyd elmenni!
Ha nem vagy az ellensége, ő se ellenséged neked.
- A mieink. - Láttátok őket? - Nem.
Ebben a dzsungelben nem kis feladat megtalálni őket.
- Mit csináljunk, főhadnagy? - Kerüljünk a tenger felé! A hegyfok túloldalán.
Ő az ellensége volt. Láttad?
Ott a Villám!
Az én gyönyörű hajóm!
Én vagyok az! Ne bántson, gróf úr!
Van Stiller! A jó öreg Van Stiller!
Yara! José!
- El kell érnünk a hajót! - A parton vár egy csónak, gróf úr.
Éppen ezért jöttem én is. Itt van.
Önnek nincs kardja!
Tessék, fogja az enyémet! Nekem megteszi a tőr is.
- Gyorsan, jönnek! - Rajta. igyekezzünk!
Jól van, Carmaux!
Ha túl messze vannak a késedtől, használd az ágyúdat!
Istenem, milyen szép pillanat lehetett volna!
Még mindig rá gondol, gróf úr?
Ha volna szívem, csakis őérte dobogna.
Odanézzetek!
Ez Van Gould hajója.
Mit művel ez a Morgan? Miért nem mozdul?
Még nem értek lőtávolba. Miért nem menekül a tenger felé?
- Talán nem akarja elveszteni önt. - De így szétlöveti a hajómat!
Ki a nyílt tengerre! Igyekezz!
Morgan megbolondult.
Odaküldi őket célpontnak.
- Kapitány, még egy oldalsortüzet! - Tűz!
Carmaux!
Istenem, miért nem halhatok meg én is!
Végre megmozdultak.
Tűz!
Lemészárolják őket!
Vitorlákat kibontani!
Tűz!
Eltalálták a kormányt.
Vége a hajómnak.
Kormányozhatatlanná vált. Odamegyünk?
Nem kell, semmi szükség rá. Töltsék meg az ágyúkat!
Odanézzen, gróf úr!
Az áramlat Van Gould hajója felé sodorja Carmaux és a többiek holttestét.
Még a végtisztességet sem tudjuk magadni nekik.
Hamarosan mi is követjük őket a halálba.
Nem tudunk visszafordulni, a katonák a parton várnak.
Akkor szembeszállunk.
Ha szerencsénk van, dicsőséggel halunk meg.
Indulás!
Gyerünk!
Evezz!
- Tűz! - Tűz!
Tölts! Gyorsan!
Tűz!
Nem használnak lőfegyvert, kapitány.
- Vegye elő a kardját! - Állj!
Hagyjátok abba a közelharcot!
Én értem, kapitány, hogy végre fölébük kerekedtek ezeknek a szerecsétlen bolondoknak,
de nehogy megöljék őket!
Mert én... Elevenen akarom a Fekete Kalózt!
Itt vagyunk, parancsnok!
Tengeri testvéreim! Hozzám!
Szóval csak megjátszottátok!
- Morgan ötlete volt? - Igen. - Dicsérem az eszét.
Megmondtam, hogy legközelebb ellenségként találkozunk, Ventimiglia grófja!
Ne akarja, hogy megöljem!
Remélem, megteszi! Ez az utolsó lehetőségem, hogy harc közben haljak meg.
- Megmentette az életem! - Tartoztam vele. Ne alázzon meg, harcoljon!
Yara!
Pusztuljon minden! Velem együtt!
Ne!
A vízbe!
Parancsnok!
Yara megmondja neked, hogy...
hogy miért nem tud megnyugodni a szíved.
Mert a halál segít neki megérteni a dolgokat.
Te is láttad, amit én láttam?
Miért állították meg a kezemet?
Ők csak azt tették...
amit neked is súgott a szíved.
Amikor átjárta a szerelem, eltűnt belőle a gyűlölet.
A 7. szélességi kör táján lehetünk. Ez már a Golf-áramlat.
Itt hagytuk sorsára Honoratát.
Ugyanaz az áramlat visz bennünket is a halálba.
Milyen különös a végzet!
Kövessétek az áramlást,
és meglátod te is azt, amit Yara lát.
Amit Yara lát.
Amit Yara lát...
Azt, amit Yara lát...
- Parancsnok, nézze csak, ki van itt! - Szóval éltek és virultok mindannyian?
- Kemény fából faragtak mindannyiunkat. - Azt látom.
Szerintem az ördög fél tőlünk. Vagy nem kellünk neki.
Úgy látom, ön sem kellett neki. A Villám meg még kevésbé.
- Parancsnok? Parancsnok! - Gróf úr!
- Itt ugyan nincs. - Gróf úr!
Itt vannak a nyomaik. A part felé mentek.
- Elvitték a csónakot. - Nem látom őket sehol.
- Nem értem, miért mentek el. - Azt hiszem, meglátták a Villámot.
Annál inkább maradniuk kellett volna.
Éppen ellenkezőleg.
A Villám egy olyan élet darabja, ami már nem az övé.
Csak a miénk, barátaim.
Azon az apró csónakon új élet kezdődik.