Otkad ljudi postoje na zemlji,
pokušavaju dati smisao našem svijetu
i što će nam donijeti budućnost.
Skroz do današnjeg dana
naši životi izgledaju kompliciraniji i nepredvidljiviji nego ikad prije.
Polovica stanovništva
sada živi u napučenim, širokim gradovima.
Svaki dan se događaju tisuće različitih susreta.
Količina međudjelovanja i sila izgleda da su van kontrole.
Teško je vidjeti kako bi bilo koji od njih bio povezan.
Kada pogledamo izbliza sve to,
pojave se iznenađujući uzorci.
Svi ti uzorci, vjerujem, pokazuju na Kod
kao osnova postojanja
što kontrolira, ne samo našsvijet i sve u njemu, već i nas.
Kao matematičar, opčinjen sam uzorcima koje vidimo oko nas.
Uzorci odražavaju skrivene veze između svega.
Od kretanja gužve u špicama...
...do promjene oblika jata čvoraka.
Od kakofonije milijarde internetskih pretraživanja...
do hirova vremena.
Zajedno ti uzorci i veze daju Kod.
Model našeg svijeta ne opisuje samo kako radi,
već može također predvidjeti što nam donosi budućnost.
Prije nekih 500 godina, brod je uhvatila jaka oluja.
Kiša je šibala palube
i snaga olujnog vjetra derala je odjeću,
i brod je počeo puštati vodu.
Kapetan nije imao izbora već voziti brod uokolo i čekati pomoć.
Ali pomoć nikada nije došla i priroda je postala neprijatelj.
Nakon dugih osam mjeseci i posadom suočenom s glađu,
kapetan je došao s lukavim planom.
Pozvao je lokalnog poglavicu i rekao da je njegov Bog bio ljutit.
Tako ljut u stvari, da ako im neće dati namirnice unutar tri dana,
Bog će progutati mjesec.
I naravno, kada je mjesec treće noći počeo nestajati
uplašeni domoroci počeli su užurbano nositi na brod
sve što je kapetan zahtijevao.
Godina je bila 1504, a tko je bio kapetan?
Kristofor Kolumbo.
Razlog što je prividno imao kontrolu nad nebesima
je bio taj, što je imao nešto poput ovog.
Njegov komplet mjesečevih tablica.
Svaka od njih predstavlja pomrčine mjeseca.
Današnji datum je 15. lipanj i kaže da će se za otprilike
pet sati ista stvar dogoditi ovdje na Cipru.
Za vrijeme pomrčine mjeseca, zemlja prolazi između sunca i mjeseca,
bacajući sjenu preko mjesečeve površine.
I onda se to dogodi.
Sjena Zemlje je progutala mjesec.
Ali čudnovata je stvar da zapravo mjesec ne nestane kompletno, jer...
već je ovdje... crveni, lažni mjesec.
To je zbog toga što se svjetlo lomi oko Zemlje.
Stvarno sablasno.
Mogu zamisliti kako su bili uplašeni otočani kada su to vidjeli prije 500 godina.
Njima je bilo prihvatljivo samo jedno objašnjenje. Da su bogovi bili ljuti na njih.
Mi znamo da je kretanje planeta izuzetno predvidljivo.
Razumijevanjem Koda, možemo modelirati njihove orbite daleko u prošlost.
I vidjeti tisuće godina u budućnost.
Zahvaljujući Kodu, ne moramo se više bojati pomrčine.
U stvari, Kod je vrlo moćna stvar
da sam čak spreman povjeriti mu život.
Ovaj čudni izum je visok pet i pol metara.
Korištenjem snage gravitacije,
30 kilogramska kugla će udariti dolje u rampu i na kraju izletiti.
I kada se dogodi, ja ću sjediti direktno na njenom putu.
Ako su moje sumnje pogrešne, zasigurno će me ubiti.
Da bi izračunao kako će lopta ići daleko,
trebam napraviti neka ključna mjerenja same rampe.
Mali h je 0.98 metara.
Kut je 49.1 stupnja.
Znam da je sila gravitacije na Zemlji...
9.8 metara u sekundi na kvadrat.
Zanimljivo je da ne trebate znati težinu, odnosno masu lopte.
To je nebitno koliko daleko će ići.
Gravitacija puta dva, puta visina, 5.5,
pomnoženo brzinom, podijeljeno s 49.1,
kosinus od toga...
to mi daje udaljenost od 9.95 metara.
Tu jošimamo otpor zraka, kao i trenje na rampi.
Što je s vjetrom danas? 9.16
OK, predviđanja udaljenost bi bila 5.6 metara.
Mislim da bi lopta ovdje morala pasti.
Što znači da ako postavim svoju ležaljku ovdje, trebao bih cijelu stvar gledati potpuno sigurno.
OK, pusti loptu.
To je snaga Koda.
To možemo iznova, i opet i opet...
...i brojevi znače da će lopta pasti svaki puta na isto mjesto.
Kada bi se sve u svijetu ponašalo prema jednadžbama to bi dalo siguran odgovor
da bi bili u stanju predvidjeti budućnost s apsolutnom sigurnošću.
Ali nažalost, stvari nisu tako jednostavne.
Prirodni svijet je tako kompleksan
da je teško zamisliti da možemo napisati jednadžbu koja bi ga opisala.
Iako bi mogli misliti na prvi pogled da su to uzorci,
izgledaju skoro nemoguće za shvatiti.
Bio sam svjedokom tajanstvenog fenomena
koji se događa ovdje u Danskoj svake godine na par tjedana.
Prvo nekoliko pojavljivanja, mislim.
Ovo su čvorci,
koji se sele svake godine između sjeverne Europe i Skandinavije.
Jedno jato može imati milijune ptica.
Njihov ples zamagljuje odlazeće večernje svijetlo,
dajući formaciji jezivo ime -
Crno Sunce
Jošjedna velika grupa dolazi.
Oh!
Ima ih na tisuće.
Nije sasvim jasno zato to rade.
Možda se skrivaju u masovnosti.
Cijeli oblik izgleda zastrašujuće.
Izgleda kao jedno veliko, crno čudovište
koje odvraća svakog grabežljivca
koji bi moga pomisliti na večeru prije zalaska sunca.
Pogledajte ovo.
Ah.
Skoro hipnotički.
Čudnovato. Toliko ih je mnogo
da je čudo kako se ne sudare
i ne izlete s neba. Ali izgleda da neće.
Nevjerojatna sinkronizacija.
Oh!
Nikad ne možete biti sigurni što će slijedeće napraviti.
To je skoro nemoguće ostvarenje.
Kako svaka ptica može predvidjeti pokrete ostalih tisuća?
Neobično?
Koliko god izgledalo strano, reduciranjem svakog čvorka na brojeve,
možemo modelirati na računalo što će se dogoditi.
Krećemo s jatom virtualnih čvoraka,
gdje svi lete različitim brzinama i u različitim smjerovima.
Tada im dajemo jednostavna pravila.
Prvo je da svaka ptica leti istom brzinom.
Drugo pravilo je da ostanu blizu svojim susjedima.
I na kraju, ako vide grabežljivca u blizini, bježi.
Tri jednostavna pravila su dovoljna da stvore nešto
što izgleda jezivo kao pokret pravog jata čvoraka.
Evo ih, dolaze.
Oh!
U stvari, nedavna studija je pokazala
da bez obzira ima li jato stotinu ili tisuću ptica,
svaki čvorak mora pratiti svojih sedam najbližih susjeda.
I tada... svi su otišli.
Nebo je ponovo čisto.
Tko bi pomislio da bi nešto tako neobično kompleksno
kao što je promjenjivost oblika jata u letu
imalo u osnovi jednostavan i elegantan Kod?
Čini se nezamislivim da bi ljudska bića
mogla biti svedena na matematički model kao čvorci.
Iain Couzin proučava kako se grupe životinja ponašaju
i njegova istraživanja su otkrila neke iznenađujuće paralele.
Kako je uopće moguće razumjeti nešto poput ovakve velike mase ljudi?
Čak i kada pogledate u tu gomilu na par sekundi
zaključujete da je previše kompliciranih faktora u igri.
Počeo sam svoja istraživanja na jednostavnim organizmima,
organizmima kao što su kolonije mrava, školske ribice.
I nevjerojatno, naša spoznaja iz proučavanja tih sistema
vodi do novih spoznaja u proučavanju ljudskih gomila.
Ali ljudi su kompliciraniji od... a.. ribe ili mrava.
Točno, ali sva ljepota toga,
je da mislimo o interesantnijim stvarima
kada koračamo kroz gomilu od onoga "Kako da izbjegnem osobu i prepreku?"
Znate, razmišljamo o tome što ćemo kuhati za večeru ili što naši prijatelji rade.
A zapravo smo uglavnom na Auto-Pilotu
i koristimo vrlo jednostavne pravila interakcije
ista kao školska ribica i kolonija mrava.
Znači da možemo naučiti neke stvari od mrava?
Možemo od njih mnogo naučiti.
Mravi ne pate od problema zagušenja.
Zbog toga što nisu sebični. Bojim se da mi jesmo.
Želimo minimizirati naše vrijeme putovanja,
ali nije nužno da vodimo brigu koliko će to koštati ostale pojedince.
Od svih životinja koje su proučavane,
ljudi su, na nekoliko načina, najpredvidljiviji.
Hodamo optimalnom brzinom od 1.3 metara u sekundi,
i više volimo hodati u ravnoj liniji da bi došli do cilja.
Ono što se onda dogodi je da prirodno upadnete
u kolonu gdje se i drugi kreću u istom smjeru..
I tada bez vašeg znanja, formirate red.
Na isti način se pješaci kreću u drugim smjerovima, formirajući redove,
vrlo slično mravima.
Ti redovi nam pomažu da izbjegnemo sudare.
Naravno, na velikim otvorenim površinama,
kao što je gomila na Grand Central Station,
redovi se neizbježno križaju,
što dovodi do zagušenja.
Ali kad se stavi prepreka, kao što je ovaj info pult
u sredinu gomile, a ne sa strane,
ponaša se kao obilaznica
i povećava protok kroz stanicu čak za 13%.
Ta pravila su toliko efikasna u predviđanju što ćemo napraviti
da se mogu koristiti za simulaciju gomile ljudi.
Svaki pojedinac se zapravo opiše skupinom brojeva,
kako kreće kroz okolinu.
Točno. Mi smo snimili prosječno ponašanja pješaka.
Snimili smo ta jednostavna i lokalna pravila što ih ljudi koriste unutar gomile
da bi napravili predviđanje kako će se cijela gomila
kretati kroz različite okoline.
U stanju smo koristiti Kod kao podlogu kretanja gomile
da bi dizajnirali zgrade koje će biti efikasnije i sigurnije.
Simulacije kao što je ova su u stanju precizno predvidjeti
kako brzo zgrada može biti evakuirana,
prije nego je i izgrađena.
Kao gomila, ljudi su nevjerojatno predvidljivi.
Postoje jednostavna pravila koja slijedimo, a da ih nismo niti svjesni.
Ali većinu vremena ne živimo na auto-pilotu.
I kada se gomila rasprši kao i pravila grupnog ponašanja...
Kao osobe s vlastitom slobodnom voljom smo puno teže predvidljivi.
Ili barem tako mislimo.
Prije nego počnemo, htio bih spomenuti pravila.
Jednostavna su.
Postoje tri bacanja i smo tri bacanja.
Koristimo tri osnovna bacanja, što znači da idete jedan, dva, tri
i izbacujete svoje bacanje na četiri.
Bacanje kamena je zatvorena šaka.
Možete ga bacati gdje god hoćete tako dugo dok je zatvorena šaka.
Papir mora biti vodoravan.
Škare moraju biti vertikalne.
Ovo će biti prekršaj.
Igra kamen, papir, škare je poznata širom svijeta.
Neki ljudi je shvaćaju vrlo ozbiljno.
Za one koji ne znaju, a takvih bi bilo vrlo malo,
bacanje papira pokriva bacanje kamena.
Bacanje škara reže bacanje papira,
dok bacanje kamena lomi bacanje škara.
U Philadelphiji postoji liga Kamen, Papir, Škare
gdje se natječu četiri puta tjedno.
Ljudi u ovoj sobi se bore
da bi išli na svjetsko prvenstvo u Las Vegas
i osvoje 10000 $.
Sweetji vodi. Kamen protiv škara za Sweetji.
Vi ste na rubu eliminacije, Drew Bag.
Treći i posljednji krug, pobjednik ide dalje.
Kamen protiv škara.
Koja igra. Dovela nas je do polufinala.
Intrigantna stvar u ovoj igri da bi bilo nemoguće
predvidjeti što će protivnik napraviti slijedeće.
u igri kamen, papir, škare, svi su prilično izjednačeni.
Kod svakog bacanja netko dobije da bi drugi izgubio,
i u osnovi je to igra jednakih šansi.
Slično kao i bacanje novčića.
Iako je igra u osnovi slučajna,
svi igrači su izjednačeni.
Ipak neki ljudi stalno pobjeđuju.
To je meč lopta, Sweetji.
B - Pac nema bodova u drugoj rundi.
Treba dva ispravna bacanja.
Može li dobiti prvog?
Ne. Sweetji!
Dolazimo do finala večeri.
Sweetji, idešigrati protiv dOGulas-a.
Što više igramo, više smo pod utjecajem prethodnih bacanja.
Početak.
To stvara uzorak koji se može iskoristit za pobjedu.
Sweetji je bio peti u ligi prošle godine
a ove sezone izgleda da je jošbolji.
dOGulas!
Kamen je slomio škare.
Sweetji ima jošuvijek bod...
Kamen je slomio škare!
Sweetji, prvak Philadelphijske gradske lige Kamen, Papir, Škare je ovdje u Raven Loungeu.
- Čestitam. - Hvala.
Dakle, to je bila peta uzastopna pobjeda.
Što mislite što je ključna stvar za vašu pobjedu? -Pokušavam pročitati ljude.
Da, stvarno? -Ili barem pokušavam zamisliti što oni misle.
- Tražite njihove uzorke? - Da, nešto kao...
Njihove uzorke, a oni pokušavaju naučiti moje i boriti se protiv toga.
Kamen, papir, škare otkrivaju osnovnu istinu
ljudske prirode.
Toliko smo vezani na uzorke
da ima dajemo da prodru u skoro sve što radimo.
Ti uzorci su ključ
za predviđanje mnogih aspekata našeg ponašanja.
Od naših najmračnijih dijelova prirode.
Umrla. Žensko, 170 cm.
Ten, tamni. Oči, smeđe. Kosa, smeđa.
Kada vidite toliko aktivnosti na tako malom prostoru
u tako malom vremenskom okviru,
to je zvono za uzbunu da se nešto događa,
da je grabežljivac u akciji.
Kim Rossmo ima 20 godišnje iskustvo kao istražitelj.
Specijalizirao je hvatanje serijskih ubojica.
Žrtvu je našao policajac ovdje na uglu
koji je došao ubrzo nakon što je zločin počinjen.
Primarni izgled poprišta zločina bi bio...
Ali Rossmo nije klasičan policajac,
zbog toga što ima doktorat
i koristi matematiku da bi razumio uzorke koje kriminalci ostavljaju iza sebe.
Postoji logika kako zločinac lovi žrtvu
i lokacije gdje počini zločin.
Ako to odgonetnemo i ako možemo razumjeti uzorak,
tada možemo koristiti tu informaciju da nam usmjeri istragu.
Razlog zašto je teško uhvatiti serijskog ubojicu je zbog
toga što često nema poveznice između njihovih zločina.
Ubijaju slučajne strance
na lokacijama koje nemaju očite veze.
Vrlo čest je slučaj u istrazi slučajeva serijskih ubojstava
je da ima stotine, tisuće, čak i deset tisuća sumnjivaca.
To je traženje igle u plastu sijena.
Odakle da počnemo?
1888, najozloglašeniji serijski ubojica od svih, Jack Trbosjek
je ubio pet žena u zapadnom Londonu.
Od tada, bezbroj ljudi je pokušavalo riješiti misteriju Trbosjekovog identiteta.
Rossmo misli da bi ga mogao pratiti
bez da vidi ijedan dokaz.
Zbog toga što je radio tamo gdje je Trbosjek vjerojatno živio.
Bazirano samo na lokacijama zločina.
Flower i Dean Street bi trebale biti ishodište njihove potrage.
A sve što je trebalo napraviti je jednadžba.
Po prirodi mi smo lijenčine,
a kriminalci isto kao i svi ostali.
Oni žele izvršiti svoje ciljeve blizu kuće radije nego negdje dalje,
jer to iziskuje mnogo truda, mnogo vremena, mnogo putovanja.
Prva polovica Rossmove jednadžbe
modela je poznata kao princip najmanjeg truda.
To znači da je lokacija zločina
statistički bliže mjestu gdje zločinac živi.
Ako imate priliku otići u dućan iza ugla po kruh
ili u onu koja je 5 km niz cestu, odabrat ćete dućan iz ugla.
Jezivo je korištenje iste stvari na serijskom ubojici
kao što je kupnja kruha ili mlijeka.
Zapravo, ako možemo preći preko grozne prirode tih zločina
i prepoznati da su ljudi poput nas,
možemo, jer razumijemo sebe,
možda razumjeti te osobe.
Druga polovica jednadžbe
opisuje nešto kao tampon područje.
Kriminalci izbjegavaju napraviti zločin preblizu kući,
iz straha od privlačenja pozornosti na sebe.
Odnosi ta dva ponašanja, dozvoljavaju Rossmu
da izračuna najvjerojatniju lokaciju zločina.
Te osobe moraju ne samo dostići svoj cilj
ili uhvatiti žrtvu
već izbjeći uhićenje i svjedoke koji ih mogu identificirati.
Tu tehniku, poznatu kao zemljopisno profiliranje,
koriste policije svijeta.
Policija istražuje mogućnost male eksplozije
blizu podružnice Barclay Banke u Zapadnom Londonu
koja je djelo ucjenjivača.
Policija vjeruje da zahtjev
dolazi od ucjenjivača znanog kao Mardi Gra.
Kasnih 90-tih Rossma su pozvali u Scotland Yard
da pomogne uhvatiti ozloglašenog bombaša Mardi Gra-a,
koji je tri godine vodio kampanju terora
protiv banaka i supermarketa.
Sedamnaestogodišnjak se oporavljao u bolnici nakon što je ozlijeđen
u eksploziji u Sainsburyjevom dućanu u sjevernom Londonu.
Policija savjetuje javnosti da bude na oprezu.
U stvari, mogli su samo čekati što će Mardi Gra slijedeće napraviti.
Koliko je bombi ostavio za to vrijeme?
Ukupno, 36 poznatih povezanih napada.
Kao što možete vidjeti, proteže se od sjevera Cambridge-a,
sve dolje do Doverskog tjesnaca.
Ali većina je u središtu Londona.
Znači ova karta pokazuje lokacije svih bombi koje su postavljene?
- Tako je. - To je svakako koncentriranje na London,
ali izgleda prilično slučajno raspršeno.
Sada ćete prenijeti te lokacije u jednadžbu?
Da. I ono što smo dobili je geo-profil.
To nam pokazuje najvjerojatniju lokaciju
gdje kriminalac živi.
Tamno narančastom je označeno gdje bi mogao biti ili gdje je najvjerojatnije.
Znači da možemo vidjeti da je žarište oko područja Chiswick.
U stvari, u izvješću koje smo pripremili za Scotland Yard,
čak smo dali prioritet poštanskih brojeva za to.
I koliko je to bilo uspješno u ovom slučaju?
Pa, da vam pokažem lokacije...
dvojice braće, Edgara i Ronalda Pearce-a.
Stvarni, to je stvarno u vrućoj zone, jel'? -Da.
Edgarova kuća je na vrhu od 0.8%
područja zločina u središnjem Londonu
- Znači manje od 1%. - To je neobično.
Edgar Pearce je tražio Ł10,000 na dan od Barclaya.
I kada su on i njegov brat pokušali pokupiti novac u Chiswicku,
policija je čekala.
Dva brata 60-ih godina je sudac pritvorio
i povezao s tzv. Mardi Gra bombama.
Ronald i Edgar Pearce, obojica iz Chiswicka u Zapadnom Londonu,
svaki suočen s tri optužbe za zavjeru.
Bazirano na prividno slučajnim lokacijama 36 bombi,
Rossmovo zemljopisno profiliranje suzilo je lokaciju Mardi Gra bombaša
sa 780 kvadratnih kilometara na poštanski broj u Chiswicku.
Iako je njegov brat, Ronald, oslobođen
Edgar Pearce je priznao krivnju i osuđen na 21 godinu zatvora.
Da li mislite da je bombašbio svjestan da radi takve uzorke?
Ne, nije. Ljudima je vrlo teško
postići potpuno slučajno ponašanje.
Malo nas je koji smo svjesni uzoraka koje ostavljamo iza sebe.
Od načina kako se krećemo u gomili...
...do izbora koje radimo u igri...
Papir pokriva kamen!
Žrtva je ovdje nađena...
...ili čak kako izvršimo ubojstvo.
U stvarnosti, ti zločini nisu slučajni...
Niti jedan nije slučajan.
Svi su dijelovi Koda.
Oni su uvijek tužibaba uzorci.
Ako smo u stanju ih protumačiti,
možemo koristiti te uzorke da modeliramo naše ponašanje.
A to vodi do intrigantne mogućnosti
da ako možemo svesti ljudsko ponašanje na brojeve, možemo predviđati budućnost
na isti način kako predviđamo kretanje planeta ili putanju lopte.
Ali naravno, naši životi ne izgledaju kao da idu potpuno glatko,
i budućnost rijetko ispadne onako kako smo planirali.
Mogu imati dobru ideju što ću raditi sutra ili čak drugi tjedan,
ali kako prolaze tjedni, mjeseci i godine, naša budućnost postaje sve nesigurnija.
Svaka odluka koju donesemo, svaka situacija u kojoj se nađete,
svaka osoba koju sretnemo, upućuje našživot drugim putem.
Dok gledate svaku granu koja pluta nizvodno, nema
sigurnog načina da bi predvidjeli njegovu sudbinu.
Mogao bih se kockati i pogađati gdje će štap biti za dvije minute.
Ali što će biti za dva sata? Dva dana?
'... prolaze godine, naša budućnost postaje sve nesigurnija. '
Život ponekad izgleda toliko nepredvidljiv da mislimo da je čista slučajnost.
U stvari uopće nije slučajan.
Jednostavan slijed uzroka i posljedice.
Čudna nesreća.
Oprostite.
Malo kašnjenje.
Propušten autobus.
Prekršeno obećanje.
Tu ima milijun faktora koji se umiješaju i utiču na naše putovanje kroz život,
i najmanji pomak bilo kojeg od njih može kompletno promijeniti smjer budućnosti.
Bijeli je uhvaćen u brani, ali crveni stvarno brz.
Mislim da bi to bila dobra pozicija za pecanje.
Evo dolazi i bijeli. Sad je ispred crvenog.
I bijeli je pobjednik.
Da, dajmo mu jošjednu priliku.
Istina je, naši živote kontrolira najsnažniji Kod od svih...
Kod kaosa.
Naši životi nisu slučajni, oni su kaotični,
zapetljana mreža uzroka i posljedica gdje beznačajan trenutak
može narasti u događaj koji mijenja naše živote zauvijek.
Svaka razlika, bez obzira kako mala, može imati veliki efekt na rezultat.
Ta nevjerojatna osjetljivost i na najmanje promjene
je jedna od onih koje definiraju značajke kaosa.
Zbog toga što sistemi kaosa izgledaju slučajno, često je teško vidjeti uzorak.
I to nas je dovelo do toga da pogrešno tumačimo našsvijet na spektakularan način.
U ovoj zemlji s mnogo misterija, čudna činjenica
je da se te velike legende skupljaju oko malenih stvorenja.
Jedan od njih je plašljivi glodavac koji se zove leming.
Ovdje je stvarna živa legenda, rekli bi za ovu malu životinjicu
da radi masovno samoubojstvo grupnom jurnjavom u more.
Ovaj film iz 1958. godine
je snimljen da objasni neobuzdanu fluktuaciju
populacije ovih malih glodavaca.
Ispred je arktička obala i dalje je more. I dalje male životinje srljaju naprijed.
Njihov bijes ih gura dolje,
stvarajući odrone klizajućeg tla i stijenja.
Legenda o leminzima sklonih samoubojstvu
je prihvatljivo objašnjenje zašto je Arktik jedne godine preplavljen njima
a druge ih uopće nema.
Došli su do samog ruba.
Ovdje je zadnja prilika za povratak.
Ipak kreću, bacajući se u bezdan
Ovaj je film popularizirao uvjerenje da su leminzi
glupi, nepromišljeni i skloni samoubojstvu.
Sama riječ "leming" dobiva sasvim drugo značenje.
Međutim, problem je da to nije točno.
U stvari, tvrdili su da je cijela stvar lažna.
Filmaši su izgleda dovezli stotinjak uzgojenih leminga
i dovezli ih do litice uz more.
Uskoro je Arktičko more bilo nakićeno malim ljuljajućim tijelima.
I tako je odglumljena legenda o masovnom samoubojstvu.
Sad, bez obzira kako privlačno to zvuči,
razlog za navodnu lemingovu izopačenost proizlazi
ne toliko od ignoriranje moralnog kodeksa,
već prije od matematičkog.
Ono što nitko nije znao u to vrijeme da je nevjerojatna fluktuacija
broja leminga nema veze s masovnim samoubojstvom.
To je sve zbog kaosa.
Ovdje je jednostavna jednadžba u osnovi.
Dakle, ako želimo znati koliko leminga će biti slijedeće godine,
ono što trebam je uzeti ovogodišnju populaciju, "P",
i pomnožiti ju sa stopom rasta "R".
Ali neće svi leminzi preživjeti,
pa je ovdje dio jednadžbe koja mi kaže koliko leminga će umrijeti u toku godine.
Dakle, R puta P puta P.
Može napisati jednadžbu ponovo
kao stopa rasta R puta P puta jedan minus P.
Sad, ta jednadžba nije specifična za leminge,
ona je primjenjiva za bilo koju životinjsku populaciju.
Interesantan dio jednadžbe je ovaj broj R, stopa rasta.
Zbog toga što smo uzeli različite vrijednosti za R,
dobit ćemo jako različita ponašanja stope rasta.
Stopa rasta određuje kako brzo će se populacija širiti.
Za većinu sisavaca je obično ispod 2.
Sa stopom rasta u tom rangu, jednadžba predviđa
da će populacija rasti dok se ne stabilizira na nekoj vrijednosti.
Ali leminzi su jedni od najbrže reproduktivnih sisavaca na planeti.
Uzmimo da je R jedna 3.1
Broj leminga se ne stabilizira, već skače između dviju vrijednosti.
Dakle, populacija je brojna, pa mala, ponovo brojna, pa opet mala.
Kada stopa rasta pređe vrijednost malo preko 3.57
tada se dogodi nešto izuzetno neočekivano.
Radije nego smirivanje na fiksnom broju,
ili fluktuaciji između dviju vrijednosti, njihova populacija bukne u kaos.
Kuga skoro biblijskih razmjera, ih pomete skoro do izumiranja od godine do godine.
Skoro je nemoguće predvidjeti koliko leminga ćete imati.
U stvari, djeluje da ovdje nema uzorka uopće.
Naravno, to je upravo ono što se vidi u stvarnosti.
Nepredvidiva ekspanzija i pad populacije leminga.
Leminzi su jedni od par stvorenja na Zemlji koji se pare tako brzo
da njihova stopa rasta ponekad pređe tu kritičnu točku.
To je tako čudan fenomen da masovno samoubojstvo izgleda kao uvjerljiv odgovor.
Ali pravo objašnjenje dolazi iz Koda.
Iz ove jednadžbe.
Problem je što ne možemo znati koliko točno će se leminga roditi, a koliko umrijeti.
A mala razlika u stopi rasta daje potpuno različit odgovor.
I to je cijela istina svih jednadžbi modela kaosa.
Iako one mogu objasniti kako se nešto događa,
one su skoro beskorisne za predviđanje budućnosti.
Mogu koristiti jednadžbu da bih izračunao gdje će lopta pasti,
zbog toga što i da sam pogriješio u mjerenjima,
to bi dalo malu razliku u krajnjem rezultatu.
Lopta će ići rampom pod kutom od 49.1 stupanj.
Ali kad bi se lopta ponašala po pravilima kaosa,
i najmanji pomak u poziciji lopte
ili kutu otpuštanja bi dramatično promijenio putanju.
Nemam pojma da li bi jednostavno samo pala
na kraju rampe.
Ili bi odletjela u orbitu.
Nemam pojma gdje bi stavio svoju ležaljku.
Ispada da je velik dio svijeta kaotičan
radeći ga skoro nemogućim za predviđanje.
Ali nas to ne sprječava u pokušajima.
Znajući da li će sunce sjati
ili će se nebo otvoriti je opsjednutost Britanaca.
No, pokušaj planiranja naših života oko hirova vremena
čini gotovo uzaludnim.
Iako imamo precizne jednadžbe koje mogu opisati kako sukobljene
zračne mase međusobno djeluju da bi stvorile oblake, vjetar i kišu,
to nam u stvari ne pomaže mnogo u našim predviđanjima.
Zbog toga jer nikada nećemo znati točnu brzinu svakog djelića zraka.
Točnu temperaturu u svakoj točci prostora,
ili tlak skroz po cijeloj planeti.
I samo mala varijacija bilo čega
može dati ogromnu razliku u prognozi.
Ovo je karta kako vrijeme izgleda upravo sada.
Plave linije predstavljaju hladnu frontu a crvene linije predstavljaju toplu frontu..
Da bi napravili predviđanje
ono što moramo napraviti je da uzmemo matematičke jednadžbe za vrijeme
i kreiramo model.
Nevolja je u tome što ne znamo točne atmosferske uvjete,
pa uzimamo podataka koliko je moguće.
Tada napravim male promjene u podacima i model pokrenem opet
i opet i opet i ono što dobijem su različita predviđanja obzirom na te male varijacije.
Dakle, za sutra, predviđanja su prilično slična.
Imamo mnogo plavih linija zajedno koje predviđaju hladnu frontu.
Mnogo crvenih linija koje predviđaju toplu frontu.
Ali pogledajmo što se dogodi kada pogledam malo dalje.
Dva dana, tri dana unaprijed.
Možete vidjeti da se ta različita predviđanja počinju širiti.
I dalje možete vidjeti neku vrstu uzorka u vremenu
ali ako se pomaknem tjedan dana unaprijed...
.. i ne mogu niti nagađati što će se dogoditi s vremenom.
Crvene i plave linije su na sve strane.
Jedno predviđanje kaže da će biti vruće, drugo kaže da će biti hladno.
A ako idem deset dana unaprijed,
izgleda kao zdjela sa špagetima.
Nema apsolutno nikakvog načina da se napravi predviđanje toliko daleko unaprijed.
Zašto samo nakon par dana,
vremenska prognoza postaje tako spektakularno kriva.
Jednom kad prihvatimo kaotičnost atmosfere,
možemo razumjeti da najmanje promjene u početnom stanju
mogu dramatično izmijeniti što će se dogoditi.
Pokret samo jedne molekule zraka može biti umnožen tijekom vremena
i postići ogromni efekt na vrijeme kao cjelinu.
To fenomen nazivamo "leptirov efekt".
Ideja da tako nešto malo kao zamah leptirovih krila
može promijeniti atmosferu
koja može bespovratno voditi do tornada na drugom kraju svijeta.
U gomili, uzorci koje činimo su nevjerojatno predvidljivi.
Čak i kao pojedinci naše akcije kontrolira Kod.
I kod zamršenih kaotičnih sistema kao što je vrijeme,
otkrili smo dokaze Koda u onom što smo nekoć mislili
da je nevjerojatno složeno.
Kada pogledamo stvari iz drugog kuta,
iznenađujući uzorci se pojavljuju.
Uzorci koje može otkriti definiranjem istine o nama samima i našoj budućnosti.
1906. godine nesretna krava je platila svojim životom
mjesto u matematičkoj povijesti.
Jedan.
Deset.
264.
417.
Krava je bila predmet "pogodi-težinu" natjecanja na seoskom sajmu.
Sretnik koji bi došao najbliže
dobio bi zaklanu životinju.
1,020.
2,137.
Zapanjujuće je da nitko nije pogodio točno.
.. 570.
I svi su bili u pravu.
4,510.
Da bih vam pokazao kako su to napravili,
neću koristiti kravu, već posudu sa žele bombonima.
450?
800?
12,000.
7,000.
Što mislite koliko žele bombona ima u ovoj posudi?
Hmmm,
50...
80 tisuća.
80 tisuća?
Ne, zapravo 50,000.
50,000. OK, da.
Jako je teško bilo kome pogoditi koliko žele bombona ima ovdje.
Pitao sam 160 ljudi i većina je bila daleko od točnog.
Sve od 400 pa do 50,000 bombona.
U stvari, samo četvero ljudi je bilo blizu točnog odgovora od 4,510.
Plus 1,500, plus 3,217, plus 83...
Ako zbrojim sve odgovore zajedno i uzmem prosjek
dobijem kombinirano pogađanje cijele grupe.
Plus, 4,000, plus 5,000,
463,
Plus 853, plus 1,000,
plus 5,000...
Što daje ukupno
722,383.5.
Netko je mislio da je tamo polovica bombona.
Bilo je 160 pogađanja, pa možemo pogledati koliko su zajedno bili blizu.
Ovo je izuzetno.
Sjećate se da ih je bilo 4,510.
Prosjek pogađanja bombona je 4,515.
Mislio sam da će biti blizu, ali ne TOLIKO blizu.
To je besmisleno.
Imali smo pogađanje u širokom rasponu, od 400 pa sve do 30,000,
a kolektivno smo dobili samo razliku od 0.1%
od stvarnog broja bombona ovdje.
Pojedinačno, pogađanje je upravo to, pogađanje.
Ali kada ih sakupite postaju nešto posve drugo.
- 5,000. - 1,450. - 9,200.
Tendencija je da će više ili manje ljudi
podcijenit broj žele bombona isto kao i oni koji će to precijeniti.
- 1,763... - 6,000.
Par ljudi će biti daleko od točnog, ali to nema veze.
Ukoliko pitate dovoljan broj ljudi, greške će poništavati jedna drugu.
- 1,000. - 1,275. - 700?
Točnost grupe je puno veća od pojedinca.
To nazivamo "mudrost gomile".
160 ljudi je moćan alat da saznate koliko žele bombona ima u posudi.
Ali zamislite što možete učiniti s gomilom od milijuna.
To je upravo ono što čine ovdje u Googlu.
S pristupom preko dvije milijarde pretraživanja dnevno,
Google je našao način dobivanja mudrosti najveće gomile na Zemlji.
Radeći to,
u stanju su otkriti sile koje kontroliraju naše živote,
i upregnuti ih na rade predviđanja za nas.
Razmislite o stvarima koje ljudi traže na dnevnoj bazi.
Zamislite što VI tražite na dnevnoj bazi.
Danas sam tražio gradove u Meksiku i filmove u Hackneyu.
Mnogo ljudi bi moglo tražiti slično...
sličnu stvar, filmove u Hackneyu, na primjer.
I kada pogledate te upite u zadnje tri godine,
kako izgleda uzorak za taj termin.
Google je imao predosjećaj da bi mogli koristiti sva naša pretraživanja
za stvaranje predviđanja o našim životima.
Željeli su vidjeti da li mogu spariti uzorak određenog pretraživanja
s događajima u realnom svijetu.
Google je počeo s praćenjem da li mogu predvidjeti izbijanje gripe.
Gripa ima krasan sezonski uzorak
te zbog toga što ima uzorak svake godine tijekom mnogo godina,
u mogućnosti smo... dobiti ovakav trend
i reći koje pretraživanje odgovara uzorku.
Tako smo napravili batu podataka koja je uključivala
preko 50 milijuna različitih termina pretrage. -50 milijuna?
- Da. - O, da.
Nismo uključili stvari koje se odnose samo na gripu.
Uključili smo stvari kao što je Britney Spears ili...
Sve za čim ljudi tragaju je uključeno.
Kada Google baci pogled unatrag u pet godina podataka,
pojavljuju se određeni termini pretrage čija popularnost točno odgovara
uzorku slučajeva gripe.
Dakle, kada ljudi traže stvari poput "simptomi"
ili "lijekovi" ili "grlobolja".
Ima jošostalih stvari kao "komplikacija".
- Dakle, kažete da količina i vrsta pretraživanja vezana na gripu
skoro točno odražavaju stvarne slučajeve gripe koja se pojavljuje u populaciji? -Točno.
To je pokazatelj aktivnosti gripe samo na osnovi što mnogo ljudi traži te pojmove.
Bili smo zapanjeni tim nalazom.
Što prije vidi taj uzorak termina pretraživanja
Google može predvidjeti kada će izbiti gripa.
Često i prije nego ljudi odu kod doktora.
To je izuzetna snaga Koda.
Ali to je samo vrh ledenog brijega.
Pretraživanja koja radimo se mogu koristiti za predviđanje
kuda ćemo ići na godišnji odmor.
Koji model auta ćemo kupiti.
Ili kako ćemo glasati na izborima,
često prije nego i sami to znamo.
Čak je moguće prognozirati kretanje burze
iz broja negativnih riječi koje se koriste na Twetteru.
Analizirajući takve količine podataka, ne samo da nam dopušta predviđanja,
već nam također kaže nešto osnovno o nama samima.
Možete gledati na grad kao što je ovaj i to
izgleda kao, znate, neki proizvoljni zbrkani nered.
Ipak, grad SU ljudi.
To nisu zgrade i ulice.
To je pozornica gdje stvarni glumci
pričaju priču o civilizaciji.
Geoffrey West je fizičar koji je posvetio
život pokušaju da vidi smisao uzorka u svemiru.
Sada je pažnju usmjerio dinamici ljudskog života u gradovima.
Ovdje možete vidjeti sve vrste infrastrukture.
Ono što je očito, ceste, električni vodovi, kanalizacija.
To je izvanredna mreža koja podržava New York.
Znate, pristupajući tomu kao fizičar,
imao sam osjećaj da se ispod toga krije Kod.
West je skupio podatke o gradovima iz cijelog svijeta.
I uzorke koje je našao znače da za svaku danu veličinu populacije,
može predvidjeti količinu cesta
električnih vodova ili uredski prostor koji grad ima.
Ali je također otkrio nešto jošviše iznenađujuće.
Jedan od najinteresantnijih rezultata koje smo dobili je bio, hmm...
Wage je mjerio vrlo sistematično
i pravilo koje je proizašlo iz toga je ako udvostručite veličinu grada,
dobivate 15% veću plaću.
Ako živite u većem gradu, zarađujete više? -Da.
Znači, ako imate dva matematičara
u dva različita grada - jedan dvostruko veći od drugog - koji rade isti posao,
- jedan će imati veći prihod? - U prosjeku, to je ono što podaci pokazuju.
To je bilo iznenađenje kada ste to vidjeli? -Veliko iznenađenje.
Mislio sam da je nešto pogrešno u podacima.
A tada je to bilo kao "Naravno! Zato gradovi i postoje. "
Nevjerojatno, i nisu samo prihodi koji rastu.
Kada se grad udvostruči, svako mjerenje socijalne ili ekonomske aktivnosti
raste za 15% po osobi.
Tako imate 15% više restorana koje možete birati.
15% više umjetničkih galerija za posjetiti. 15% više trgovina
Ukratko, život postaje 15% bolji.
Znate, to izgleda kao čarobna formula
koju smo kao socijalna ljudska bića otkrili...
.. taj 15% bonus, i rekli bismo, vjerujem, da je to razlog
koji ljude privlači u gradove
i zašto postoji kontinuirana migracija
iz sela u gradove.
Na nekom dubljem nivou, to zapravo pogoni našu civilizaciju.
Prema Geoffrey Westu, čovječanstvo ima karajnji broj.
to je tih 15%.
ili 1.15.
On vjeruje da je to najvažnija pokretačka sila čovječanstva.
Taj jedan jedini broj, 1.15,
predviđa našu budućnost.
On će nas dovesti zajedno u svaki rastući grad
i oblikovati našu sudbinu sve dok ćemo postojati.
Petsto godina prije, kada smo bili suočeni s pomrčinom,
mnogi od nas su vjerovali da je to djelo ljutitog boga.
Ali kada smo otkrili jezik Koda,
otkrili smo da se prividne misterije našeg svijeta
mogu razumjeti bez uplitanja nadnaravnog.
A to je za mene ono što je tako izvanredno.
Da unatoč nevjerojatnoj složenosti svijeta u kojem živimo,
možemo ga uvjerljivo objasniti brojevima.
Kao orbite planeta, život također slijedi uzorak.
I sve se može svesti na uzrok i posljedicu.
I na kraju, čak i bacanje novčića
je određeno koliko brzo će se okretati
i kako dugo će padati do zemlje.
Krajnji simbol promjene nije uopće slučajan
Samo tako djeluje.
Kada nismo razumjeli Kod,
jedini način kojim smo davali smisao svijetu je bio izmišljanje priča.
Ali istina je daleko neobičnija.
Sve se bazira na matematici.
Kad se sve ogoli, ono što ostane je Kod.
Subtitles by Red Bee Media Ltd HR prijevod zbozic
E - mail subtitling@bbc. co. uk