O producție MOSFILM
După romanul lui LEV TOLSTOI
RĂZBOI ȘI PACE
NATAȘA ROSTOVA
Regia: Serghei BONDARCIUC
Ecranizare de Serghei BONDARCIUC, Vasili SOLOVIOV
Imaginea: Anatoly PETRIȚKI
Decorurile: Mihail BOGDANOV, Ghenadi MIASNIKOV
Muzica filmului: Viaceslav OVCINIKOV
Regia de sunet: Yuri MIHAILOV
În rolurile principale:
Liudmila SAVELYEVA (Natașa Rostova)
Serghei BONDARCIUC (Pierre Bezukhov) Viaceslav TIKHONOV (Andrei Bolkonski)
V. STANITSIN (Ilia Andreievici Rostov) K. GOLOVKO (Contesa Rostova)
O. TABAKOV as Nikolai Rostov S. ERMILOV (Petia Rostov)
I. GUBANOVA (Sonia)
A. KTOROV (Nikolai Andreievici Bolkonski)
A. SHURANOVA (Prințesa Maria) I. SKOBTSEVA (Elena)
V. LANOVOY (Anatole) O. EFREMOV (Dolokhov)
A. BORISOV (Unchiul Rostov) N. MORDIUKOVA (Anisia Fiodorovna)
Ye. TYAPKINA (Akhrosimova) K. POLOVIKOVA (Drubețkaia)
E. MARTSEVICI (Drubețkoi) A. STEPANOVA (Scherer)
G. KRAVCHENKO (Karaghina)
V. MURGANOV (Alexandru I) V. STRZHELCHIK (Napoleon)
În iunie 1807, în Tilsit,
a avut loc întâlnirea dintre împăratul Alexandru și Napoleon.
Între timp, viața,
adevărata viață a oamenilor,
cu grijile lor de sănătate, boală,
muncă, odihnă, și preocuparea lor pentru
filosofie, știință, poezie, muzică,
dragoste, prietenie, ură, pasiune,
au continuat ca și până acum, indiferent de afinitățile politice
sau resentimentele acestora față de Napoleon Bonaparte.
Ianuarie, februarie, martie, aprilie...
Hai, mamă, spune ceva.
Nu e bine, draga mea.
Nu vor înțelege toți că sunteți prieteni din copilărie.
Dacă vă vor vedea prea apropiați s-ar putea să-ți dăuneze,
și ceea ce e mai important e că el ar suferi degeaba.
Poate și-a găsit deja o partidă bună și acum ar fi debusolat.
Debusolat?
Vrei să-ți spun ceva? Aveam un văr...
Știu, Kiril Matveievici. Dar el e bătrân.
N-a fost mereu bătrân.
Voi sta de vorbă cu Boris. Ar trebui să vină mai rar.
- De ce să nu vină, dacă îi place? - Pentru că n-ar avea niciun rost.
Mamă, ce prostii spui!
Bine, nu mă voi mărita cu el, dar lasă-l să vină, dacă ne face plăcere.
Nu pentru căsătorie, ci... doar așa...
- Cum așa, draga mea? - Așa.
Ce nevoie am să mă mărit? Doar... așa.
Nu mai râde. Se scutură patul.
Ce mult semeni cu mine, râzi din orice fleac.
Ce crezi, e îndrăgostit nebunește?
Te iubește cineva atât de mult?
Oricum, e foarte, foarte drăguț. Doar că nu e deloc pe gustul meu.
E atât de îngust, ca pendula din bucătărie.
- Înțelegi ce vreau să spun? - Nu.
- Îngust, cenușiu, luminos... - Vorbești aiurea!
Chiar nu înțelegi? Nikolenka ar fi înțeles.
Bezukhov, de exemplu, e albastru.
Albastru marin și roșu. Și e ca un pătrat.
- Și flirtezi și cu el. - Nu, el e francmason.
E un drăguț, albastru marin și roșu. Cum să-ți explic?
Micuță contesă, ai adormit?
Nu, nimeni nu poate înțelege tot ce mă frământă.
Sonia? Nu, cum ar putea? E prea virtuoasă.
Nici măcar mama nu mă poate înțelege.
E incredibil cât sunt de inteligentă, de...
...E atât de încântătoare. E desăvârșită.
E neobișnuit de spirituală, frumușică, grațioasă.
Știe să înoate, să călărească admirabil,
și are o voce... Are o voce divină!
Pe 31 decembrie,
în ajunul noului an 1810,
un înalt demnitar de la curtea Ecaterinei dădea un bal somptuos.
Își anunțaseră prezența și țarul și corpul diplomatic.
Familia Rostov era și ea invitată, iar Natașa se pregătea
pentru primul bal important din viața ei.
Sonia! Cocul nu e făcut cum trebuie. Vino încoace!
- N-ați terminat? E aproape 10. - Imediat!
- Ești gata, mamă? - Mai trebuie să-mi aranjez pălărioara.
- Așteaptă-mă și pe mine! - Dar e deja ora 10!
Mavrușa, dragă, grăbește-te!
- Mai terminați odată? - Imediat. Nu intra, tată!
Și dacă nu mă invită nimeni la dans?
Dacă nu mă observă nimeni?
Nu, e imposibil!
Trebuie să știe cât de mult îmi doresc să dansez,
cât de minunat dansez, și cât de plăcut este să dansezi cu mine.
Mi se pare foarte interesant...
Tu ești un dansator priceput, nu-i așa? Este aici o protejată de-a mea, fata lui Rostov.
- Vrei s-o inviți la dans? - Unde e?
Scuzați-mă, voi fi bucuros să continuăm discuția cu altă ocazie.
Dar la bal trebuie să dansăm.
Aș vrea să v-o prezint pe fiica mea.
Am avut plăcerea să vă cunosc, dacă și contesa își amintește de mine.
Îmi acordați onoarea de a vă invita la vals?
Dacă se duce mai întâi la verișoara ei și apoi la altă doamnă,
înseamnă că va fi soția mea.
Ce seară minunată, nu-i așa?
Da, așa este. Sunt foarte bucuros.
A, tu erai. Am avut treabă.
Dragul meu, nu mi s-a mai întâmplat așa ceva până acum.
Sunt îndrăgostit, prietene.
- Ei? - Mamă, nu mă întreba nimic acum.
- De Natașa Rostova? - Da, da, de cine alta?
Mă simt ca într-o vrajă. Ca și cum trăiesc pentru prima dată.
Abia acum mă simt viu, dar nu pot trăi fără ea.
Dar ea, mă va putea iubi vreodată?
E prima dată când simt așa ceva! Dar prezența lui mă sperie.
Să însemne că e ceva serios?
- De ce nu zici nimic? - Eu? Ți-am spus că...
- Mamă, ai adormit? - Nu, draga mea, mi-e teamă.
Oricum nu mă va lua somnul. N-am mai simțit așa ceva până acum!
Fătuca aia e o comoară... O fată cum rar întâlnești.
Te rog, nu încerca să te mai gândești, și să n-ai niciun dubiu.
Ia-o în căsătorie și sunt sigur că vei fi omul cel mai fericit de pe pământ.
- Dar ea? - Te iubește.
- Aiureli, Pierre. - Da, o știu.
- Trebuie să spun ce am pe suflet. - Spune, mă bucur să te ascult.
Trebuia să vină la Sankt Petersburg chiar când ne aflam și noi aici.
Și trebuia să ne întâlnim la balul acela.
E mâna destinului, sunt sigură. Altceva n-are ce să fie.
Pentru mine, lumea este acum împărțită în două.
O parte e ea, și acolo e fericire, speranță și lumină.
Cealaltă e peste tot unde nu e ea, și nu e decât întuneric i disperare.
Întuneric și disperare. Da, înțeleg ce vrei să spui.
Nu mă pot abține să nu prefer lumina întunericului. Sunt atât de fericit.
- Știu că te bucuri pentru mine. - Da, da.
Dragă mamă, ce mult te iubesc! Cât sunt de fericită!
Au trecut trei săptămâni.
Prințul Bolkonski nu a venit nici măcar o dată în vizită la familia Rostov.
Natașa, draga mea.
Poate e bolnav. Nu uita că a fost rănit la Austerlitz.
Încetează, mamă! Nu vreau să mă mai gândesc la el.
Ne-a făcut câteva vizite și gata. S-a terminat.
Și nici nu mai vreau să mă mărit cu el. Mi-e frică de el.
Acum m-am liniștit.
La ce bun să mă frământ atât? E chiar mai bine așa.
Da, eu sunt. Și nu am nevoie de nimeni.
Ce făptură încântătoare este Natașa asta!
E frumoasă, are o voce plăcută, e tânără și nu supără pe nimeni.
Lăsați-o în pace!
Mamă, a venit Bolkonski!
Mamă, e îngrozitor! Nu vreau să sufăr din nou!
Cine a venit? Unde? Liniștește-te, Natașa!
A trecut mult timp de când am avut plăcerea...
Da, n-am mai venit pentru că a trebuit să-l văd pe tatăl meu.
Trebuia să discut ceva foarte important cu el.
Aș vrea să vă vorbesc, contesă.
Du-te, Natașa, te voi chema eu.
Doamne, ai milă de mine. Doamne, ajută-mă, te rog.
Ce e, mamă, ce e?
Du-te la el. Ți-a cerut mâna.
Oare e posibil ca acest străin să fi devenit acum totul pentru mine?
Îmi este acum mai drag decât orice altceva pe lume.
Te-am iubit din prima clipă în care te-am văzut.
Oare pot spera?
De ce întrebi?
De ce te îndoiești de ceva atât de evident?
De ce vorbești când nu poți exprima în cuvinte ceea ce simți?
- Mă iubești? - Da, da...
Ce e? S-a întâmplat ceva?
Sunt atât de fericită...
Dar în sufletul său prințul Andrei nu mai simțea aceeași dragoste ca înainte.
Ceva se schimbase înăuntrul lui.
Nu mai simțea plăcerea poetică a dorinței, ca înainte,
ci numai un fel de compasiune pentru slăbiciunea ei feminină și copilăroasă,
un fel de spaimă în fața dăruirii și încrederii ei.
Deși acest nou sentiment nu mai era la fel de poetic precum precedentul,
era mai puternic și mai serios.
Mama ta ți-a spus că nu ne putem căsători mai devreme de un an de zile?
Să fiu eu oare?
Oare e posibil ca de acum înainte să fiu soția,
egalul acestui străin, atât de inteligent și de fermecător,
pe care până și tatăl meu îl respectă atât de mult?
Să fie adevărat că viața nu mai este un joc,
că de acum sunt responsabilă pentru tot ce fac și tot ce spun?
Dar ce m-a întrebat oare?
Ești atât de tânără și eu am deja destulă experiență de viață.
Pentru tine mă îngrijorez. Tu încă nu te cunoști prea bine.
Oricât de greu mi-ar fi să-mi amân fericirea un an întreg,
acest răgaz îți va da timpul necesar pentru a-ți înțelege mai bine sentimentele.
Te voi ruga să mă faci fericit peste un an.
Dar până atunci vei fi liberă. Logodna va rămâne secretul nostru.
Și dacă vei realiza că nu mă iubești...
De ce vorbești așa?
Te-am iubit încă din ziua când ai venit la Otradnoie.
Într-un an vei învăța să te cunoști mai bine.
Un an întreg?
De ce să așteptăm un an? Nu putem face altfel?
E îngrozitor!
Voi muri așteptând un an. Nu se poate, e îngrozitor!
Nu! Voi face orice. Sunt atât de fericită!...
N-a urmat nicio ceremonie
și legământul lor n-a fost anunțat nimănui.
Nu pleca.
Te implor, Natalie, Dumnezeu știe ce se poate întâmpla.
Poate vei înceta să mă iubești... Știu că n-ar trebui să vorbesc despre asta.
Dar orice s-ar întâmpla în lipsa mea...
Nu pleca...
Orice s-ar întâmpla, cere-i ajutorul lui Pierre.
Este omul cel mai distrat de pe pământ, dar are o inimă de aur.
Nu pleca...
Nu mică i-ar fi fost mirarea lui Pierre
cu șapte ani în urmă, abia întors din călătoria lui în străinătate,
dacă i-ar fi spus cineva
că nu va fi nevoie să caute sau să inventeze ceva,
că drumul său fusese deja trasat și stabilit de multă vreme.
Uneori se consola că viața pe care o ducea e doar ceva temporar.
Dar apoi un alt gând îl răscolea:
Atât de mulți începuseră acest fel de viață,
ca și el, cu toți dinții și cu părul întreg,
și o părăsiseră complet știrbi și fără niciun fir de păr pe cap.
De ce? La ce bun? Ce se întâmpla cu lumea asta?
Din când și când, Pierre își amintea ce se spunea
despre soldații din tranșee în timpul bombardamentelor,
care încearcă să-și ocupe timpul cu ceva,
pentru a suporta mai ușor teama de moarte.
Iar Pierre își închipuia toți oamenii ca niște soldați
care încearcă să se refugieze din calea vieții,
unii în ambiție, alții în jocul de cărți,
alții în elaborarea legilor, în femei, în jocuri,
în creșterea cailor, în politică, în vânătoare, în vin,
în slujba statului.
Nimic nu e futil, nimic nu e important. Un singur lucru contează:
Numai să scap de ea cum pot mai bine!
Numai să n-o mai văd, această viață îngrozitoare.
Cu mințile furate de alcool își spunea:
"Voi reuși eu să mă descurc, știu deja ce trebuie să fac.
Mă voi gândi, dar nu acum, mai încolo!"
Dar acest "mai încolo" nu venea niciodată, din păcate.
Bună dimineața, unchiule.
Pe toți dracii! Știam eu! Știam că nu vei rezista.
Mai bine ai porni imediat, pentru că Ghircik mi-a raportat
că Ilaghin și ai lui au ieșit la vânătoare prin Korniki.
Vă vor sufla puii chiar de sub nas.
Bine, eu plec într-acolo. Ne alăturăm haitei?
Bună dimineața, unchiule. Vezi? Ne ducem și noi!
Bună să vă fie. Aveți grijă, să nu călcați dulăii în picioare.
Nu vom încurca pe nimeni. Vom sta la locurile noastre.
Așa să faceți, contesă, numai să nu cădeți de pe cal,
altminteri nu mai aveți ce călări.
Ai văzut-o pe Natalia Ilinișna? Unde este?
E cu Piotr Ilici printre tufișurile din Jarov.
E femeie, dar îi place la nebunie vânătoarea.
Te miri cât de bine călărește, nu?
- Mai bine ca un bărbat. - Cum să nu mă mir? E curajoasă și agilă!
Nastasia Ivanovna, dacă sperii vânatul vei avea de-a face cu moș Dănilă...
De parcă n-aș ști ce să fac!
Au luat urma puilor.
Au luat-o prin văgăunile din Liadovskaia.
Nu mișca!
Atenție!
Ați ratat lupul! Halal vânători!
Doamne, ce te costă să mă ajuți?
Știu că e un păcat să te rog așa ceva.
Dar te rog, îndrumă lupul în direcția mea!
Măcar o dată în viață lasă-mă să prind un lup, e tot ce-mi doresc!
Înainte sau înapoi?
Înainte, e totuna!
Ce lup magnific!
- Un adevărat lup de cerbi, nu? - Dintre cei mai răi, Excelență.
Pari cam supărat, bag seamă.
Pe toți dracii, uite-o pe micuța mea contesă!
N-am mai văzut o amazoană ca ea!
A călărit toată ziua și e proaspătă ca un trandafir!
Gustă din asta, contesă.
Hai, Petia, trezește-te!
Gustă din astea, sunt delicioase!
Uite așa îmi duc zilele care mi-au rămas.
După ce mori, se alege praful, pe toți dracii!
Așa că de ce să te vaieți...
Deschide ușa! De ce ai închis-o?
E vizitiul meu, Mitka.
I-am cumpărat o balalaică bună.
Ce frumos! Cântă bine.
Cum adică bine? Cântă pur și simplu minunat!
Mai cântă, te rog! Mai vreau.
Îți place, micuță contesă?
Cântă frumos, nu-i așa?
Uite, aici greșește mereu.
Ar trebui să auzi triluri aici, pe toți dracii!
Vrei să cânți tu, unchiule?
Anisia, vrei să vezi dacă chitara mai are toate coardele?
N-am mai atins-o de multă vreme, pe toți dracii!
Minunat, unchiule! Mai cântă!
Te rog, dragul meu unchi!
Și acum, draga mea nepoțică...
Unde, când și cum a reușit această contesă crescută în mătase și catifea
de o guvernantă franțuzoaică
să absoarbă doar din aerul pe care îl respiră
acest spirit rusesc și aceste maniere atât de rusești?
Căci spiritul și gesturile acestea inimitabile
erau fără îndoială rusești, întocmai cum aștepta unchiul său de la ea.
Cum reușise să învețe din zbor tot ce știa Anisia,
tatăl Anisiei, mama ei și orice rus sau rusoaică?
Bravo, micuța mea contesă! Bravo, nepoțica mea!
Acum nu-ți mai trebuie decât un soț tânăr și demn de tine!
A ales deja unul.
Da, și încă un soț minunat!
De ce a zâmbit Nikolai când a spus, "A ales deja unul"?
Se poartă ca și cum ar crede că Bolkonski al meu n-ar înțelege
și n-ar aproba modul în care ne veselim aici.
Dar el ar înțelege.
Unde o fi acum? Dar nu trebuie să mă gândesc la el.
Noaptea a întins o pătură
de zăpadă proaspătă.
S-a întins peste cărări
și câmpurile-s albe toate.
Nu suferința îl răpune
pe un tânăr, ci tristețea.
Bietul tânăr, e pierdut...
- La ce te gândești? - Eu? Stai să-mi amintesc...
Mă gândeam că suntem într-o călătorie și că ne închipuim că ne întoarcem acasă,
dar în realitate ne îndreptăm cine știe unde
și când ajungem ne dăm seama că nu suntem la Otradnoie,
ci pe un tărâm fermecat.
Și pe urmă m-am gândit...
Nu, asta a fost tot.
Știu eu...
- Te gândeai la el. - Nu.
Și mă mai gândeam cât de minunată a fost Anisia în seara asta.
Și mai știu că niciodată nu voi fi mai fericită ca acum.
Vorbești prostii.
Ce comoară e Natașa a mea!
Nu am și nu voi avea niciodată o prietenă mai bună ca ea.
Oare de ce trebuie să se mărite? Am fi putut rămâne așa la nesfârșit.
Ce om minunat e Nikolai al meu.
Numai de s-ar întoarce mai curând. Mi-e teamă că nu ne vom căsători niciodată.
Și mai ales mă tem să nu îmbătrânesc...
...și să fiu altfel decât sunt acum.
Dar dacă vine azi, acum?
Poate a venit ieri și am uitat?
Dar ce-aș putea face?
Nikita, vrei să te duci și să...
Unde îl trimit?
Da, vrei să te duci în grădină și să-mi aduci un cocoș?
Nastasia Ivanovna, ce se va naște din mine?
Din tine? Purici.
Libelule, greieri.
Oh, Doamne, mereu același lucru.
Unde să mă duc? Ce mă fac?
Insula Ma-da-gas-car.
Ma-da-gas-car. Madagascar.
Simți uneori că nimic nu ți se mai poate întâmpla,
că tot binele s-a întâmplat deja?
Și atunci te năpădește nu plictiseala, nu... ci tristețea?
Și-ncă cum!
Sunt momente când totul în jurul meu e plin de veselie,
și dintr-odată îmi dau seama că m-am săturat de toate, că totul trebuie să moară.
Odată, la regiment, n-am putut să mă duc la o petrecere cu muzică
și m-a apucat deodată o nostalgie...
Știu. Știu.
Mi se întâmpla și mie, chiar când eram mică de tot.
Îți amintești când am fost pedepsită pentru că am mâncat niște prune,
și voi toți dansați, iar eu plângeam singură în clasă?
Nu voi uita niciodată.
Mă simțeam atât de nefericită și în același timp îmi era milă de toată lumea.
Mai ales că nu aveam nicio vină.
Îmi amintesc că am venit pe urmă la tine și am încercat să te consolez.
Eram atât de poznași.
Pe vremea aia aveam o păpușă,
și voiam să ți-o dau ție.
- Îți amintești, Sonia? - Da, îmi amintesc ceva.
Ce straniu e, de parcă ar fi un vis. Îmi place.
Și ți-l amintești pe tata, în haina lui albastră de blană,
când a tras cu pușca pe verandă?
Îți amintești ce ne-am mai distrat?
- Au adus un cocoș, domniță. - Spune-le să-l ducă la loc.
Știi... cred că atunci când îți amintești mereu tot felul de lucruri,
până la urmă ajungi să-ți amintești
și ce ți s-a întâmplat înainte de a veni pe lumea aceasta.
Se numește metempsihoză.
Egiptenii credeau că sufletele noastre au fost înainte în animale,
și după moarte se vor întoarce iar în animale.
Eu nu cred că am fost cândva animale,
dar sunt sigură că am fost îngeri în ceruri.
Dar trebuie să fi fost și pe aici, și de aceea ne amintim totul.
Dacă am fi fost îngeri, de ce am fi decăzut atât de mult?
N-am decăzut. Cine ți-a spus că am decăzut?
Eu știu că am existat și înainte,
pentru că sufletul e nemuritor.
Și dacă voi trăi veșnic înseamnă că am trăit deja o eternitate.
Dar e foarte greu să ne imaginăm eternitatea.
De ce să fie greu?
Azi există, mâine va fi și ea, întotdeauna va fi,
ieri a fost, și la fel și alaltăieri.
Au venit mimii!
- Natașa! - Ce e? L-ai văzut?
Da.
- Stai... îl văd. - E jos sau în picioare?
La început n-am văzut nimic. Apoi, dintr-odată, l-am văzut culcat.
- Culcat? O fi bolnav? - Nu. Avea chipul vesel.
Și apoi, Sonia?
N-am putut desluși. Am văzut ceva albastru și roșu.
Când se va întoarce? Când îl voi revedea?
Mi-e atât de teamă pentru el, și pentru mine, și pentru toate cele...
Prințul Andrei vrea să reducă răgazul cu trei luni.
Scrie-i și spune-i să aștepte până mor eu. N-o să mai dureze prea mult.
Haide, însoară-te, dragul meu fiu! E o partidă minunată!
Oameni inteligenți, nu? Și înstăriți, nu?
Și ce mamă vitregă îi va aduce bietului Nikolușka!
Să se însoare și mâine, dacă poftește! Și eu mă voi însura cu guvernanta Burionka!
Să aibă și el o mamă vitregă!
Dar n-am de gând să mai primesc alte femei sub acoperișul meu!
Vrei să te duci să stai și tu cu el? Călătorie sprâncenată și bine c-am scăpat!
Puneți lucrurile contelui aici și pe ale domnișoarei la stânga.
Ce dolofană și frumușică te-ai făcut. Pfui! Ce înghețată ești!
Maria Dmitrievna, soția mea s-a îmbolnăvit. Casa noastră e cam friguroasă.
Am profitat de invitația dvs. și iată-ne.
Era și timpul. Mă bucur foarte mult că ați putut veni.
Bolkonski ăl bătrân e în Moscova. E așteptat și fiu-său zilele acestea.
Trebuie neapărat să-l cunoașteți.
Alteța Sa prințul nu vă poate primi,
dar Înălțimea Sa prințesa vă roagă să urcați.
Iată, dragă prințesă, v-am adus micuța mea cântăreață.
Sunt foarte bucuros să vă fac cunoștință.
De multă vreme îmi doream asta, conte. Sunt foarte bucuroasă.
Îmi pare rău să aud că prințul nu se simte bine.
Dacă binevoiți, prințesă,
aș vrea s-o las pe Natașa a mea în mâinile dvs. vreun sfert de oră.
Vreau să trag o fugă până la Anna Semionovna, la doi pași de aici.
Apoi mă voi întoarce s-o iau.
Vă rog să petreceți cât mai mult timp împreună cu Anna Semionovna.
Draga mea Natalie, sunt foarte încântată
să văd că fratele meu și-a găsit în sfârșit fericirea.
Prințesă, consider că nu e potrivit să discutăm acum despre asta.
Ah, domnișoară!...
Contesa Rostova, dacă nu mă înșel?
Vă rog să mă scuzați.
Domnul mi-e martor, nu știam că ne-ați făcut onoarea unei vizite.
La fiica mea veneam îmbrăcat așa.
Vă rog să mă scuzați. Domnul mi-e martor, nu știam.
Vă implor să mă scuzați.
La urma urmei, ce-mi pasă de tatăl și de sora lui?
Pe el îl iubesc, și numai pe el.
Nu, mai bine să nu mă mai gândesc la el. Mai bine l-aș uita deocamdată.
Uite ce pălărioară are Anna Mihailovna.
E familia Karaghin, cu Julie și Boris. E limpede că sunt logodiți.
Drubețkoi a cerut-o în căsătorie. Am auzit astăzi.
Ai sosit de mult timp la Moscova, contesă?
Și eu am niște treburi aici și am adus și fetele cu mine.
Se spune că Semionova joacă superb.
Uite-l pe Kuraghin!
Nu vă pot vizita. Înseamnă că nu te voi revedea?
Te iubesc ca un nebun!
Cum să nu te mai văd niciodată?
Natalie!
Doar un cuvânt, pentru numele lui Dumnezeu!
Un cuvânt!
Domnișoară, un bărbat m-a rugat să vă dau asta.
De aseară, soarta mi-e pecetluită:
Trebuie să mă iubești sau să mor. Altă cale de ieșire nu e.
Lasă asta. E timp destul.
Încetează cu prostiile.
Dacă ai ști ce înseamnă asta pentru mine...
Vorbesc serios. Nu-i de glumit cu planul tău.
Iar începi? Du-te dracu!
Chiar dacă te-am ajutat, trebuie să-ți spun adevărul.
E o treabă periculoasă și, dacă mă gândesc mai bine, chiar stupidă.
Bine, vei răpi fata, dar crezi că nu vor face nimic?
Vor afla că ești însurat și te vor târî la tribunal!
Prostii! Nu ți-am explicat deja totul?
Dacă această căsătorie nu e valabilă, nu voi fi vinovat de nimic.
Iar dacă e valabilă, în străinătate nu va ști nimeni nimic.
Așa că nu mai vreau să aud nimic.
- Îți vei frânge singur gâtul. - Du-te la dracu!
Nu înțelegi prin ce trec eu. Vezi cât de tare îmi bate inima!
Ce picior frumos are! Și ce privire! E o adevărată zeiță!
- Și ce vei face când vei rămâne fără bani? - Cum adică?
De unde să știu eu ce voi face? Ce rost are să mă gândesc?
Sonia, nu mă mai pot ascunde de tine.
Ne iubim. Mi-a scris, Sonia...
Și Bolkonski?
Nu-ți poți închipui cât sunt de fericită!
Natașa, vrei să spui că rupi logodna cu prințul Andrei?
Nu pricepi nimic. Încetează cu prostiile și ascultă-mă.
Nu te voi lăsa. Te spun.
Dacă spui, înseamnă că mă dușmănești, că vrei să mă faci nefericită!
Nu trebuie să te amesteci, am avut încredere în tine...
De ce nu vine să-ți ceară mâna cum se cuvine?
Prințul Andrei ți-a lăsat toată libertatea.
Nu trebuie să te îndoiești de el, Sonia, nu înțelegi?
- Dacă e un om fără onoare? - Nu mai pot trăi fără el!
Natașa, nu te înțeleg! Gândește-te la tata, la Nikolai!
N-am nevoie de nimeni! Nu-l iubesc decât pe el!
Nu vreau să mă cert. Pleacă, te rog! Nu vezi că mă faci să sufăr?
Dragii mei prieteni de tinerețe, am petrecut zile frumoase împreună!
Acum cine știe când ne vom revedea? Plec în străinătate. Rămas-bun!
- Să mergem! - Dar unde e haina de samur?
Ignașka! Du-te sus și adu mantaua mea de zibelină!
Va ieși din casă mai mult moartă decât vie, cu ce a apucat să pună pe ea.
Dacă nu te miști repede, lacrimi, mamă, tată, i se face frig și vrea să se întoarcă.
Dar tu o înfășori iute în blană și o duci la sanie.
Idiotule! Am spus zibelină, sau nu?
Ia-o, nu mă supăr. Nu-mi trebuie.
Să-ți arăt cum se face. Așa, vezi?
Dii!
Iese domnișoara.
- Vreți să mergeți la doamna? - Ce doamnă?
Am primit ordin să vă duc la ea.
Kuraghin! Am fost trădați!
Maria Dmitrievna, lasă-mă s-o văd, te implor!
Nerușinato! Stricato!
Bravo, frumos îți șade să-ți dai întâlnire cu ibovnicii la mine în casă!
Gata cu lacrimile de crocodil! Ascultă când îți vorbesc!
Te-ai acoperit de rușine, ca ultima târfă de pe stradă.
Nu știu ce-aș face dacă nu mi-ar fi milă de taică-tău.
Norocul lui că a scăpat, nemernicul, dar pun eu mâna pe el.
Vrei să auzi ce-ți spun?
Lasă-mă-n pace, nu-mi pasă! O să mor!
Natalia! Natalia!
O fac spre binele tău. Acum stai liniștită, nu-ți fac nimic.
Ce-i voi spune tatălui tău când se va întoarce mâine?
- Dacă află el, frate-tău și logodnicul tău? - N-am niciun logodnic. Ne-am despărțit.
N-are importanță, tot va afla. Crezi că va trece cu vederea?
Dacă îl provoacă pe nemernicul ăla la duel? Ți-ar conveni?
Nu vrei să mă lași în pace? De ce te-ai băgat?
Cine te-a rugat să te amesteci?
La ce te așteptai? Dacă te-ar fi răpit?
Crezi că nu l-aș fi găsit? E o canalie, asta e!
E mai bun decât voi toți! De ce trebuia să te bagi tu?
Of, Dumnezeule mare, de ce? Sonia, de ce?
Ieșiți odată! Toți mă urâți, mă disprețuiți!
Ești un mizerabil! O canalie!
Mă întreb ce mă ține să nu-ți crăp capul!
- I-ai promis că o iei de soție? - Eu... Nu m-am gândit.
Cum puteam să-i promit ceva, dacă eram deja căsătorit?
Ai primit scrisori de la ea?
Nu-ți fac nimic, fii liniștit.
Unu: scrisorile. Doi: mâine de dimineață trebuie să pleci din Moscova.
Trei: nu sufli o vorbă despre tot ce s-a întâmplat.
Știu că nu te pot împiedica s-o faci,
dar dacă mai ai în tine o fărâmă de conștiință...
Dacă simți nevoia, du-te la femei ca nevastă-mea să te distrezi.
Ele știu ce-ți dorești și te poți simți în dreptul tău.
Se pot apăra de tine, având deja experiența desfrâului, ca și tine.
Dar să amăgești o fată că o iei de soție...
să o răpești...
Nu înțelegi că este o lașitate și o infamie la fel de mare
ca uciderea unui bătrân sau a unui copil?
Nu știu și nici nu mă interesează.
Dar ai folosit anumite cuvinte precum "lașitate" și restul,
pe care onoarea mea nu-mi permite să le accept de la nimeni.
Chiar dacă nu sunt martori, tot nu pot...
Dorești satisfacție?
Ai putea măcar să-ți retragi cuvintele,
dacă vrei să-ți fac pe voie.
Îmi retrag cuvintele și te rog să mă ierți.
Dacă ai nevoie de bani pentru călătorie...
Ce rasă de om! Rău, josnic, fără pic de suflet!
Scrisorile și portretul ei. Vrei să le înapoiezi contesei?
E foarte bolnavă.
Așadar e tot aici? Și prințul Kuraghin?
El a plecat de ceva vreme. Ea era să moară.
Îmi pare foarte rău să aud că e bolnavă.
Înțeleg că dl Kuraghin n-o consideră demnă de mâna lui?
Nici nu putea, pentru că era deja căsătorit.
Dar cumnatul tău pe unde umblă acum, dacă-mi dai voie să întreb?
E plecat din Sankt Petersburg... N-am idee unde se află.
Îi poți spune contesei Rostova că a fost și va rămâne liberă,
și că îi doresc multă fericire.
Îți amintești discuția pe care am avut-o în Sankt Petersburg...
Da, ți-am spus că ar trebui să iertăm o femeie decăzută.
Dar n-am spus că eu aș ierta-o. Eu nu pot.
Cum poți face o asemenea comparație?
Să-i cer încă o dată mâna, să fiu mărinimos?
N-am de gând să calc pe urmele acelui domn.
Dacă vrei să rămâi prietenul meu, să nu-mi mai vorbești niciodată despre această...
...de treaba asta.
La revedere.
Piotr Kirilovici, prințul Bolkonski vă este prieten.
Mi-a spus cândva că pot veni la dvs pentru ajutor.
Acum prințul este aici...
Ați putea să-i spuneți...
că-l rog să mă ierte?
- Da, îi voi spune, dar... - Știu că s-a terminat totul.
Ceea ce nu-mi dă pace e că l-am făcut să sufere atât de tare.
Spuneți-i că-l implor să mă ierte pentru tot.
Îi voi spune. Îi voi mai spune o dată.
Un singur lucru aș vrea să știu...
Aș vrea să știu dacă l-ai iubit...
L-ai iubit pe omul acela respingător?
Nu vorbi așa despre el. Acum nu mai știu.
Atunci să nu mai vorbim despre asta, draga mea.
Îi voi spune totul, dar te rog să mă consideri un prieten.
Dacă ai vreodată nevoie de ajutor, dacă ai ceva pe suflet,
nu acum, ci atunci când vei vedea mai limpede în sufletul tău,
amintește-ți că sunt prietenul tău.
Dacă te pot ajuta cu ceva, aș fi bucuros...
Vă rog, nu fiți atât de bun. Nu merit!
Nu vorbi așa! Ai toată viața înainte.
Nu! Pentru mine s-a sfârșit totul.
S-a sfârșit totul?
Dacă aș fi altcineva,
bărbatul cel mai chipeș, cel mai inteligent, bărbatul ideal,
și dacă aș fi liber,
ți-aș cădea chiar acum la picioare cerându-ți mâna și dragostea.
Avea sentimentul că această cometă luminoasă
reflecta întocmai ceea ce simțea în sufletul lui înduioșat,
întinerit și înflăcărat de un curaj nou.
Pe 12 iunie, armatele occidentale au trecut granița Rusiei,
și au început războiul.
Sau, altfel spus, a început ceva complet opus rațiunii
și naturii umane.
Sfârșitul seriei a doua