26.12.2004. najsmrtonosniji zabeleženi cunami je udario jugoistočnu obalu Azije.
Životi bezbroj porodica širom sveta zauvek su se promenili.
Ovo je istinita priča o jednoj od tih porodica.
Ne opet.
Jesi li uključila alarm pre polaska? - Da, to sam poslednje uradila.
Ne, ja sam zadnji izašao.
I siguran sam da ga nisam uključio.
Ne, dragi, ja sam zadnja izašla.
I uključila sam ga, uveravam te. - Sigurna si? - Da.
U redu.
Ne, ja sam bio zadnji. Bio sam se vratio.
Što znači da alarm nije uključen, jer ga nisam uključio.
Onda ćemo, valjda, po povratku zateći gomilu hipija koji spavaju na krevetu.
K'o na tvom faksu.
U redu je. To je samo turbulencija, Marija.
Dame i gospodo, uskoro počinjemo da se spuštamo na aerodrom Khao Lak.
Po lokalnom vremenu je 13:30...
Šta radiš, treba da sedneš. Sad ćemo sleteti.
Lukas neće da priča sa mnom.
... ostanite na svojim mestima.
Sedi na moje mesto.
Ali ja nisam ništa uradio.
U redu je, samo sedi i prestani da brineš.
Veži se.
Sedite, molim vas, gospođo.
Lukase.
- Šta je?
Mogao bi da budeš ljubazniji prema svom bratu.
Samo je uplašen. - I šta je tu novo? Njega sve plaši.
Pitam se na koga je.
Khao Lak, Tajland Badnje veče
Uzmite stvari. Nemojte nešto da zaboravite.
Jeste li već bili u Khao Laku? - Ne, ovo nam je prvi put.
Ovo je najbolje vreme za odmor.
Popunjeni smo, ali ovaj deo je miran. Stvoren za porodicu.
Apartmansko naselje je novo, otvoreno je pre nedelju dana.
Dopašće vam se. - U redu.
Oprostite, ali rezervisali smo apartman na 3. spratu, s pogledom na more.
Znam, žao mi je, došlo je do greške.
Ali mislimo da će vam se ovo više dopasti.
Odakle dolazite? - Iz Japana.
Ne izgledate kao Japanci.
Ja tamo radim za veliku firmu, često se selimo.
Vi ne radite? - Ja sam lekarka.
Sada ne radim, brinem o deci.
Shvatam. Unapređeni ste.
To je lepo, zar ne? - Mama?
Da? - Mogu li da je popijem?
Lukase, ako si žedan... - Popij sok ili čašu vode. - Upravo tako.
Dečaci, dođite da vidite ovo. - Dođite.
Zar nije divno?
Možemo i da plivamo. - Da, možemo.
10, 9, 8...
3, 2, 1, puštaj!
Vidi, moj ide visoko.
Da, ide visoko u vazduh.
Ide na drugu stranu.
Sustiže ih.
Je li nam ostalo još vina?
Dobro jutro.
Pusti me! - Šta radiš?
Božić je!
Pratimo novčiće.
Idemo da vidimo poklone.
Ne, ne! Jedan po jedan!
Šta si dobio?
Teleskop! Moći ćeš da gledaš zvezde, ceo Mlečni put.
Marama! Baš mi se dopada.
Hvala, dragi. - Nema na čemu.
Šta si ti dobio? Loptu?
Gol, to!
Ne mogu da zaspim.
Mogu da ostanem celu noć? - Da, naravno.
Možemo li da idemo napolje i gledamo zvezde?
Možda sutra.
Zažmuri i misli na nešto lepo.
Mama, igraj se sa mnom!
Za minut, dušo, igraj se s Lukasom.
Ne mogu da verujem. Beznadežan si. - Šta je?
Sakrila sam ga da ga ne vidiš.
Samo proveravam šta nam je s kućom u Japanu. - Lažljivče.
Dobio sam SMS. Kolegi je produžen ugovor na dve godine.
To znači da ćemo nas dvojica raditi isti posao.
A to može da vodi samo ka jednome. - Ne mogu te otpustiti.
Bilo bi im preskupo. Ne brini se.
Brinem. Ne možemo sebi da priuštimo gubitak ovog posla, je li tako?
Tata, dođi da se igraš s nama!
Mogu ja da se vratim na posao.
Možda je vreme. - U Japanu?
Ne.
Želiš da se vratiš kući?
Nije to baš najgora ideja, je li?
Treba da razmisliš tome. Ja odoh da se igram s dečacima.
To je bio najgori skok u vodu!
Pokazaću ti šta je grozno.
Lukase!
Idi po nju, Lukase!
Henri, momci!
Lukase! - Tata!
Lukase!
Mama!
Lukase!
- Mama, pomozi!
Izvuci me odavde!
Lukase, ostani tamo.
Drži se!
Uhvati dušek! Čuvaj se!
Idi prema dušeku!
Lukase!
Plivaj! - Mama!
Mama!
Ne mogu da se popnem! - Uhvati moju ruku!
Hajde!
Lukase!
Mama! Tata!
Mama, mama.
Mama!
Nemoj to više da mi radiš.
- Ovde sam.
Moramo da nađemo sigurno mesto.
U redu. Ovde sam.
Idemo prema onom stablu. - Da, idemo.
Savršeno je.
Pažljivo, Lukase. Nemoj da se mrdaš.
Samo se pridržavaj.
Nisam bio hrabar, mama. Bojao sam se.
I ja se bojim.
Gde su svi?
Ne znam. Ne znam.
Mama.
Šta je?
Mama, krvariš. - O, Bože!
U redu je.
Mogu da idem ispred tebe? - U redu je, u redu je. - Oprosti, samo...
Idi ti napred.
Ono veliko stablo.
Misliš da možemo da se popnemo?
Dobro, idemo.
Tata!
Čekaj. Jesi li čuo? - Tata!
Mama, ne možemo ništa da uradimo. - Čekaj.
Skoro smo stigli. Moramo da dođemo na sigurno.
Moramo pomoći tom malom.
Mama, ako nas drugi talas zatekne ovde, umrećemo.
Moramo odmah da se popnemo na ono stablo.
Dođi.
Ovamo! - Gde si? - Mama, pogledaj se, nama treba pomoć!
Ne smemo da rizikujemo.
Ovde sam! - Ne smemo da rizikujemo. Dođi.
Slušaj.
Šta da je taj dečko Sajmon? Ili Tomas?
Da njima treba pomoć?
Želeo bi da im neko pomogne, zar ne? - Sajmon i Tomas su mrtvi!
Makar nam to bilo poslednje što uradimo.
Gde si?
Tamo, mama, vidim ga.
Jesi li dobro?
Dobro je, dobro je.
Kako se zoveš?
Ja sam Lukas, kako se ti zoveš?
- Danijel. - Danijele.
Biće sve u redu, izvući ćemo te odavde.
Dodaj mi ga.
U redu je, u redu je.
Dobro si?
Evo tako.
Dobro si?
Sve je u redu. Ne brini se.
Ostani tu, odmah se vraćam.
Mama, evo me, silazim. - Ne, mogu ja.
Mama, silazim. - Mogu, Lukase!
Ostani tamo, molim te.
Mama. Mama.
Hvala ti.
Jesi li to čuo?
Mama, vidi! Došli su po nas.
Ovamo!
Siđi, Lukase.
Ne, ne!
Lukase? - Mama, tu sam.
Hvala.
Mnogo vam hvala.
Moji dečaci. Neću ih više videti.
Moji dečaci.
Nemoj da dozvoliš da me odvedu negde bez tebe.
Ne brini, mama. Neću te ostaviti samu, obećavam.
Gde je Danijel? Danijel!
Danijel? Lukase, gde je Danijel?
Ne znam.
Hvala, hvala.
Ovde je tako hladno. - Nije hladno, mama.
Mama.
Mama, šta nije u redu?
Trebaju mi antibiotici. Pogledaj u ormariće.
Ne mogu da pročitam etikete. Sve je na tajlandskom.
Mora da piše i na engleskom. Pogledaj sa strane.
Pažljivo gledaj.
Hvala bogu.
Molim vas, pazite mi na sina.
On mi je sve što imam na svetu. Razumete me?
I ja sam lekar. Imam unutrašnje krvarenje. Morate ga zaustaviti.
Molim vas, trebaju mi antibiotici.
Molim vas, pomozite.
Jeste li dobro? - Izgubila sam muža i dva sina.
Ako mi se bilo šta desi...
Kakve je boje?
Šta? - Moja noga.
Je li još crvena? - Da, još je crvena.
Šta to znači? - To je dobro.
Sve dok ne pocrni.
Moraš nešto da jedeš. Pojedi.
Ala voliš da šefuješ. - Da mi je znati na koga sam.
Zdravo.
Kako se zoveš?
Ja sam Marija. Ovo je moj sin Lukas. Kako se ti zoveš?
Hej, daj joj mandarine.
Sigurno je izgladnela.
Budi pažljiv.
Pazi, Lukase.
Okreni joj glavu na stranu, inače će se ugušiti.
Treba joj pomoć.
Okreni joj glavu. Pomozi joj, Lukase.
Mama, jesi li dobro?
Šta radiš?
Mama, jesi dobro?
Mama, prestani!
Prestani!
Frančeska!
Lukase, pogledaj oko sebe. Svi su tako zauzeti.
Moraš nešto da radiš.
Pomozi ljudima. Dobar si u tome.
Šta hoćeš da radim? - Samo jedno. Bilo šta.
Hoće tebi biti dobro?
Ma daj, Lukase! Ne idem ja nigde.
Obećavam. - Dobro.
Benstrom! - Vaša porodica? - Magda, Jozef, Morten.
Tražite svoju porodicu? - Jesi li ih video?
Benstrom! - Dobro, smirite se, pomoći ću vam.
Magda, Morten, Jozef. - Pokušaću da vam pomognem. U redu?
U redu.
Benstrom?
Jeste li vi Jozef ili Morten Benstrom?
Morten Benstrom?
Oprosti.
Tražim svog sina.
Vašeg sina? - Piter Beri.
Pitaće se gde sam.
Piter Beri? Morten Benstrom?
Magda Benstrom? Piter Beri? Jozef...
Ana Mari.
Ana Mari Debraun. - Ponovite ime.
Ana Mari Debraun!
Renata Kastorini.
Tatjana... Tatjana Jenočova.
Jozef Benstrom?
Morten Benstrom? Renata Kastorini?
Iris...
Ana Mari Debraun?
Morten Benstrom? - Da.
Morten Benstrom, iz Švedske? - Da.
Znam tvog tatu. - Papa.
Da, tvoj papa, ovde je.
Dovešću ga ovamo, važi? - Da.
Ne, ti ostani ovde.
Dovešću tvog papa, važi?
Moraš da ostaneš ovde.
Daleko je, a ti moraš da se odmaraš.
U redu?
U redu.
Benstrom!
Gde je moja mama?
Mama?
Mama! Mama!
Ne, ne! Šta radite?
To je mamin krevet! Sklonite se!
U redu je, u redu.
U redu je, smiri se. - Ne! Moja mama je bila tu!
Ona ima njen karton. - Daj mi taj karton.
Moraš da pođeš sa mnom. Pomoći ću ti.
U redu?
U redu.
Kako se zoveš?
- Lukas Benet.
Gde ste odseli?
U... apartmanu na Plaži orhideja, u Khao Laku.
Još neko je putovao s tobom?
Lukase?
Tata i dva mlađa brata.
Znaš li šta je bilo s njima?
Možemo li nekoga da nazovemo?
Mog dedu. - Kako se zove?
Brajan. Ne sećam se telefonskog broja.
Lukase?
Marija?
Hej, jesi li dobro?
Samo da predahnem.
Odmah ću doći gore.
Ne trudi se, šalju kamione, sve će nas prebaciti u planine.
Samo se drži, uskoro će stići. - Da, znam.
Hoćeš li da im kažeš da sam se vratio? - Naravno. Pričekaj.
Dečaci, tata vam se vratio.
Tata! Tata!
Zdravo!- Tata, upravo je proletelo puno helikoptera.
Je li? - Da!
Mama i Lukas...
Zašto malo ne siđeš, Tomas?
A ja?
Gledaj da li ćeš videti još helikoptera, važi?
Dobro. - Dobar dečko.
Još malo, sinko.
Možeš?
Još ih nisam našao.
Jesi li video puno mrtvih?
Pažljivo sam gledao, Tomase.
Nema mame i Lukasa? - Ne, nisam ih video.
Opekao sam nogu na krovu. Bilo je jako vruće.
Svi su odlazili.
Možemo li sad da idemo?
Moraš...
Moraš da mi učiniš uslugu, Tomase.
Čuo sam da svi odlaze u sklonište u planinama, tamo je sigurno.
Ja ne mogu s vama.
Ne možeš opet da nas ostaviš same, tata.
Moram nastaviti da ih tražim.
Ti moraš da paziš na Sajmona. - Ne!
Ostani s nama, ja ne mogu da se brinem...
Nikad još nisam brinuo o nekome.
Bojim se. - Znam, znam.
I ja se bojim.
Znaš, najstrašnije mi je bilo...
Kad je talas udario? - Ne.
Posle toga, kad sam se osvestio i bio sam.
To je bilo najstrašnije.
Onda sam video kako se vas dvojica penjete na drvo.
I više se nisam toliko bojao, jer sam znao da nisam sam.
Šta ako su mama i Lukas sada negde sami...
Pomisli koliko su uplašeni.
Potražićemo ih zajedno... - Ne!
Tomase, moraš da paziš na Sajmona.
A ja ću i dalje da ih tražim.
Važi?
Znam da razumeš.
Halo.
Da, čujem te.
Jeste li dobro? Nekoga ste izgubili?
Dobro smo. Samo želimo da odemo odavde.
Oprostite, ceo dan pokušavam da nazovem kući. Mogu li s vašeg mobilnog? Brzo ću.
Osvrni se malo, čoveče, svakome nešto treba.
Baterija je pri kraju, treba nam mobilni.
Videćemo se ujutru. Važi?
Ti ne ideš? - Ne idem.
Tomas će paziti na tebe.
Slušajte me. Budite dobri i ostanite uz grupu.
Doći ću čim budem mogao.
Budite dobri.
Idite.
Hoćete li da pripazite na moje sinove, molim vas?
Pođite s nama. Znate da je beskorisno.
Ne mogu prestati da ih tražim.
Volim vas. Doći ću sutra, obećavam.
Volim vas.
O, Bože!
Hej čoveče, jesi li dobro?
Uđi u auto. Odvešćemo te na sigurnije.
Moja žena nije htela da dođe na Tajland za Božić.
Zbog moje noge.
Ja sam insistirao. Moja ćerka, Đina...
Samo su joj dve godine.
Probudila me buka.
Bio sam sam u sobi.
Izašao sam na terasu i video kako se more približava.
Za pet sekundi sam stigao do stepenica, ali je voda već bila tamo.
Ne više od pet sekundi.
Na krevetu mi je žena ostavila poruku, da su otišli na plažu.
Vi ste bili u "Orhideji", je l' tako? - Da.
Moja porodica je bila u bazenu prilikom udara.
Prvo sam našao srednjeg sina Tomasa, bio je na drvetu.
Jedva sam ga nagovorio da siđe, koliko se bojao.
Onda sam našao najmlađeg, Sajmona, držao se za palmino stablo.
Ima samo pet godina.
Poslao sam ih u planine.
Tako da mogu da tražim suprugu i najstarijeg sina.
To mi je bila najteža odluka u životu.
Jeste li već nazvali kući? - Ne mogu da nađem telefon.
Čuvam bateriju za slučaj da me nazove porodica.
Molim vas.
Hvala. Biću brz, obećavam.
Da? - Braj?
Ja sam, Henri. Kako si?
Jesi li se već čuo s nekim? - Ne Henri, ti si prvi nazvao.
Jesu li ostali dobro? Henri?
Marija i Lukas nisu ovde.
Kako to misliš, nisu tamo?
More je odnelo sve pred sobom.
Našao sam Tomasa i Sajmona, ali Marija i Lukas...
Ne znam šta da radim, gde da ih tražim!
Henri. Smiri se.
Moram da prekinem. I drugima treba telefon.
Nazvaću te kasnije. - Henri?
Oprostite.
Hvala.
Šta ću s njim? - Ne možete ih tako ostaviti.
Hajde. Hajde.
Hajde, čoveče.
Nazovi.
Henri? - Braje, opet ja. Slušaj...
Neću prestati tražiti dok ih ne pronađem.
Ne znam tačno šta ću, sad je noć, ali...
Pretražiću sve bolnice i skloništa.
Naći ću ih, obećavam ti.
Nazvaću te kad ih nađem, važi? - Dobro.
Hvala.
Mogu li s tobom?
Bojim se. - Zažmuri, misli na nešto lepo.
Mogu li da sednem do tebe?
Koliko imate godina?
Skoro 74. A ti?
Sedam i po.
Skloni to sa mene.
Je li on dobro? - Da, samo spava.
Izujedale su ga bube, ali je dobro.
Voliš da gledaš zvezde, je li?
Znam izgled većine sazvežđa.
Ovako, na nebu su drugačija.
One male zvezde su već odavno ugašene.
Jesi li to znao?
Mrtve su, zar ne?
Mrtve su.
Ali nekad su bile tako sjajne da njihovo svetlo još putuje svemirom.
Još možemo da ih vidimo.
Kako znate koja je mrtva, a koja nije?
Nikako, nemoguće je.
Predivna tajna, zar ne?
Lukase Benet, možeš li da pođeš sa mnom?
Sedi.
Zoveš se Lukas Benet, je li tako?
Da. - A majka, Marija Benet?
Je li to tačno?
Hoćeš li da pogledaš ove stvari i vidiš da li ti je neka poznata?
Dobro pogledaj.
Ne žuri.
Izgleda li ti nešto poznato? - Ne znam.
Ne znaš?
Prepoznaješ li nešto? - Ne bih rekao.
Ne bi rekao?
Lukase?
Molim te, dođi s nama.
Mama.
Gde si bio? - Gde sam ja bio?
Gde si ti bila? Obećala si mi da nećeš nigde otići.
Mislio sam da si mrtva, mama.
Žao mi je. - Mislio sam da si mrtva.
Jako nam je žao.
Neko je sigurno zamenio njen karton kod operacije.
Kako je ona?
Imala je operaciju na grudima, izgubila je puno krvi.
Bila je preslaba za operaciju noge.
Mora na još jednu operaciju, kad se malo oporavi.
Ali biće dobro, zar ne?
Ništa. Šta dalje?
Treba da pokušamo da dođemo u tu bolnicu.
Gde su moja deca? - Odveli su ih.
Nisu dozvolili da idem s njima. Žao mi je. - Gde? - Ne znam.
Moram da piškim. - Moraš da se strpiš, Sajmone.
Mama... mama.
Pogodi koga sam video ispred.
Kako mi noga izgleda?
Još je crvena.
Molim vas, mojoj mami rana izgleda jako loše.
Dajemo sve od sebe. Odmah je vodimo na operaciju.
Dajte mi samo pet minuta, molim vas.
Ne želim da te usporavam.
Ovo su imena moje male Đorđine i supruge Kati.
Ona je Amerikanka. Hoćeš li da proveriš na spisku? - Naravno.
Rekli ste da bi vaša ćerka mogla biti u Surat Taniju. U toj bolnici smo već bili.
Moramo proveriti sve bolnice. I ovu. Molim vas.
Samo pet minuta, molim vas.
Neću dugo, odmah se vraćam.
Lukase... Lukase...
Ima li nešto da se popije?
Bez brige, nešto ću ti doneti.
Moram da piškim. - Ne možeš da izdržiš?
Ne. - Šta je bilo?
Sajmone, šta radiš?
Požuri. Šta radiš?
Nema sreće. - Žao mi je.
Hvala što ste me čekali.
U redu, idemo.
Tata!
To je Lukas!
Lukase! Lukase!
Sajmone! Tomase! Lukase! Lukase!
Jesi li dobro?
Lukase!
Tata! - Lukase!
Idemo, ne moramo više da ga čekamo.
Mama je ovde. - Molim?
Jako je slaba. Ranila se na neke grane.
Sestra je rekla da će je operisati čim budu mogli.
Mama, mama, vidi ko je ovde.
Hej, mila moja.
Mama.
Dobro ste? - Svi smo dobro.
Jesam li mrtva? - Ne, ne.
Smem li ovo da joj sklonim?
Evo, ja ću.
Vratio si se. Da.
Vratio si se. - Da.
- Sad mogu počinuti.
Marija, šta je? Šta je, draga?
Umreću. - Ne. Ne.
Bićeš dobro. - Čuvaj mi decu.
Nisam se zbog toga vratio.
Oporavićeš se. Dobro će se brinuti o tebi.
Bićemo dobro.
Henri, bojim se. - Bićemo dobro.
Uveravam te, bićemo dobro.
Moramo odmah da je vodimo na operaciju.
U redu.
Volim te. Bićeš dobro.
Mnogo te volim. Mnogo.
Lukase, hvala ti što si se brinuo o mami.
Brinuli smo jedno o drugom.
Tata? - Da?
Nešto nisam rekao mami,
a važno mi je da to zna.
I ja imam porodicu.
Čuvam snagu...
jer želim da ih vidim...
poslednji put.
Morate li?
Ne želimo da osetite bol. - Bojim se da zaspim.
U dobrim ste rukama.
Zažmurite i mislite na nešto lepo.
Mislite na nešto lepo.
Mama je dobro, Lukase.
Idemo kući.
G.Benet, ja sam predstavnik zdravstvenog osiguranja.
Pobrinućemo se za vašu porodicu. Više ne treba da se brinete ni o čemu.
Za par sati ćete biti u opštoj bolnici u Singapuru.
Vaša supruga će dobiti najbolji mogući tretman.
Smestite se u avion. Vidimo se uskoro.
Prijatan let.
Gde idemo?
U Singapur. Tamo ćemo biti na sigurnom.
Molim vas, sedite. Ubrzo polećemo.
U redu.
Mogu li... - Na kratko.
Gde si?
Ovde, s tobom.
Mama, znaš...
video sam opet Danijela.
Bio je tako srećan.
Bio je u nečijem naručju. Kladim se da je to njegov tata.
Volim te.
Lukase, tako te volim.
Hvala ti. hvala.
Žao mi je, sad moraš da ideš da sedneš.
Vežite pojaseve, molim.
Ne želim. - Ne? Ali moramo da vežemo pojaseve u avionu.
MI SMO NA PLAŽI
Sve je u redu.
NEMOGUĆE
Film je zasnovan na istinitoj priči o Mariji, Kekeu, Lukasu, Tomasu i Sajmonu.
Prijevod: angels