sa engleskog preveo i obradio Gaca62
Estonska sela u Abhaziji osnovana su u drugoj polovini XIX veka.
Gruzijsko-abhaski rat 1992. godine iz korena je promenio živote...
miroljubivih Estonaca. Većina njih je odlučila da se vrati u matičnu zemlju.
U opustelim selima ostao je tek poneki stanovnik.
Ko si ti? -Šta?
Izađi napolje!
Pitao sam, ko si ti? -Ja? Ivo. A ko si ti?
Sam si ovde? -Sam.
Šta si? Rus? -Ne, Estonac.
Šta jedan Estonac radi ovde? -Ovo je moja radionica.
Za šta su ti ove kutije? Za eksploziv?
Ne, za mandarine.
Ako su za mandarine, onda dobro.
U redu. Imaš nešto za jelo? Gladni smo.
Imam kod kuće. Tamo. -U redu. Idemo.
Uđi u kola.
Koga imaš kod kuće? -Nikog, živim sam.
Uđite, sedite.
Sešćemo, deda, ali nam zapakuj hranu, idemo dalje. -U redu.
I nemoj da škrtariš.
Pogledaj... kakva lepotica. -Jeste, baš lepotica.
Gde ti je porodica? Nemaš nikoga?
Čim je ovaj rat počeo svi su otišli kući.
Gde kući? -U Estoniju.
A što si ti ostao?
Nisam hteo da odem.
Je l' ti ovo ćerka? -Unuka.
I ne govori ništa o njoj. Ni ne pomišljaj.
Nisam ni mislio. Ibrahime!
Dobro... šta je to?
Hrana.
Dobar si čovek, dedice. Žao mi je što si tako star.
Žao mi je što stare tako hrabri ljudi kao ti.
Šta se tamo dešava? Besni rat?
Da, stari. Najbolje bi bilo da se vratiš u svoju Estoniju.
Neće svi biti ovako fini kao mi.
Da li neko živi u ovim kućama? -Ne, sve su prazne.
Samo u onoj kući pored plantaže živi jedan čovek.
Ali, on nema ništa osim mandarina. Ja mu pomažem.
Baš nas briga za mandarine.
Dobar ti je ovaj posao sa kutijama. Svaka čast!
Marguse!
Marguse... -Da, sačekaj!
Ko su bili oni momci? -Kavkasci, tražili su hranu.
Kod mene nisu dolazili. -Znam.
Imate neki dogovor? -Da.
Pristali su da sedmog pošalju ovamo 20 vojnika, na jedan dan.
Nećemo stići za jedan dan. -Naravno da nećemo.
Obraćemo koliko možemo. Ja sam već počeo.
Dobro. Ako nastavim da odugovlačim ništa neću ubrati.
Za par dana, verovatno će se i ovde voditi borbe.
Ovi Kavkasci rekoše da će uskoro i ovde biti rata. -Tako je rekao i moj major.
Praviću 10 kutija dnevno, dok ne stignem do 200, misliš da će biti dovoljno?
Ne znam, vidiš i sam. Ali, mislim da će nam trebati još 50.
U redu.
Ne ubijaj se od posla, do sedmog ima još pet dana.
Što pre, to bolje.
Marguse!
-Da?
Nisi ranjen? -Nisam.
Šta se ovde desilo? -Ne znam.
Jedan auto je išao odande, a drugi odande.
Pogodili su prvi auto, koji je udario u moju ogradu. Ograda mi je uništena.
Popeo sam se na drvo. Da se sakrijem.
A onda sam video kako pucaju iz nekog čudnog oružja, mislim da je minobacač.
Ovde čovek može skroz da poludi. Šta je to bilo?
U redu je, smiri se.
Ovaj je samo ranjen. Idi, proveri vozila. I budi oprezan!
Samo polako, polako...
Šta ima tamo? -Svi su mrtvi!
Gruzijski džigiti, gde ste sad? -Samo polako, polako...
Kako stoje stvari na nebu, a, svinje? -Dosta!
Ne preporučujem ti da vičeš, mogao bi da umreš.
Konačno smo uspeli da zaustavimo krvarenje.
Ibrahima su ubili? -Upali auto.
Skotovi su ga ubili? -Jesu.
Idemo da ga sahranimo a ti se potrudi da budeš miran.
Pozvaćemo ti i doktora. Probaj da se što manje pomeraš.
Budi oprezan, dedice, pazi da te niko ne prati.
Gruzijska đubrad bi mogla da krenu za tobom.
Ništa ti ne brini, samo lezi s mirom.
Daj mi moj automat. -Zašto? Ovde niko neće doći.
Daj mi ga. Nikad se ne zna. -Rekao sam da niko neće doći.
Proveri im džepove, možda nađeš neka dokumenta.
Zašto? -Možda rodbina dođe da ih traži, pa da dovedemo ljude na grob.
U pravu si.
Ovi Gruzijci su baš deca. Samo je ovaj stariji.
Da, još su deca.
Znaš šta? Bolje da Gruzijce sahranimo posebno,
a ovog sa bradom negde dalje od njih.
Tako ćemo znati ko je gde. -U redu.
Ovaj Gruzijac je još živ.
Ne boj se, mi smo.
Ko je to? Ibrahim? Još je živ? -Ne, nije Ibrahim.
A ko je onda?
Donesi mi vode. I čist peškir iz ormana u kuhinji.
Ima šrapnel u glavi.
Juhan nam je neophodan, inače ovaj neće preživeti.
I onom drugom je potreban doktor.
Idi brzo i dovedi Juhana. I ona vozila treba skloniti.
U troje će biti lakše. -Imam dobru sajlu.
Stani!
Upozori ga da ne blebeće naokolo. -A kome bi rekao? Svi su otišli.
Da ne kaže svojoj ženi. -I ona je već u Estoniji.
Pa, kako si?
Boli? -Dobro sam.
Slava Alahu, mnogo manje.
Koga ste ono doneli?
Gruzijca. Teško je ranjen.
Šta? Jesi li ti normalan?
Ionako ću da ga ubijem. Džaba ste se trudili.
U redu, oprosti, ali ubili su mi prijatelja.
A ti nisi dvojicu njegovih? Ili ne umeš da brojiš?
Trebao sam trojicu da ubijem. Svejedno, ispraviću grešku.
Uzalud ga lečiš. Uzalud.
Kako je? -Čečen će ozdraviti za nedelju dana.
A za Gruzijca... ne znam. Sve zavisi od organizma.
Šta ću sa ovim šrapnelom?
Ne zaboravi da mu na vreme daješ injekcije. -Ništa ne brini.
Zašto sve vreme halucinira? -Dobro je što halucinira.
Tako će možda preživeti. Doći ću sutra, u isto vreme.
Šta je bilo? -Pojeo je malo. Sad spava.
Idemo? -Čekaj malo, samo da zaključam Gruzijca.
Nikad se ne zna šta bi ovaj drugi ludak mogao da uradi.
Idemo. Sedi tamo, za volan.
Okreni volan u desno. Desno!
Dođi ovamo!
Dobro... guraj, guraj!
Mislio sam da će da eksplodira. -Na filmu eksplodira.
Film ti je jedna velika prevara.
Kako ide? -Nije loše.
Završio sam 20 gajbica. Možeš da ih poneseš.
Ovi ranjenici će da nam upropaste posao.
I šta sad ja da radim? Da ih poubijam? -Ma, nisam tako mislio, samo kažem.
Nemoj da kukaš.
Koliko si nabrao? -Napunio sam sve gajbice koje si mi juče doneo.
Odlično. Jesi svraćao do moje kuće?
Jesam, doneo sam ključ. -Što ga nisi ostavio ispod stepenica?
Šta ako ga neko nađe? -Ko će da traži ključ?
Ako hoće, samo će da razvale vrata.
Kako su ona dvojica? -Čečen je dobro.
Sve je pojeo. Izgleda da se oporavlja.
A Gruzijac?
Jesi li mu merio temperaturu? -Zašto?
Čelo mu je vrelo i sve vreme halucinira.
Ostavi mi tu ključ.
Hoćeš da ti pomognem da odneseš gajbe?
Nema potrebe, samo ti radi svoj posao.
Otišao sam da proverim onaj kombi. Sa puta se uopšte ne vidi.
Šta si ti naumio? -Ionako ću ga ubiti, dedice. Ubiću ga!
Zaključaj ga hiljadu puta ipak ću osvetiti svoga druga.
Ovo je za nas sveta stvar i ti to nikad nećeš shvatiti.
Ubiti nekoga na spavanju...
ili još gore dok nije pri svesti? I to je za tebe sveto?
Nisam znao.
Dobro, onda ću ga ubiti čim stane na noge.
Uskoro će kiša.
Neće.
Uskoro će doći. -Ko?
Gruzijci... i Rusi.
A mandarine će ostati neobrane.
Znaš kako se zove ovaj rat?
Rat južnog voća. -Kako to misliš?
Zato što je ovo rat za moje mandarine.
Ma daj...
Bore se za svoju zemlju. -Za zemlju na kojoj rastu moje mandarine.
Ti si, bre poludeo za tim tvojim mandarinama.
Kad prodam mandarine, odoh u Estoniju, to je sad slobodna zemlja.
Gruzijac je došao svesti.
Hvala... Hvala na svemu.
Trudi se da što manje pričaš.
Imam užasnu glavobolju. -Nije to ništa, daću ti injekciju i biće ti bolje.
Je l' se to svinja probudila?
Ko je to? -Ne obraćaj pažnju. Nije normalan.
Ubiću ga u svakom slučaju, dedice. -Slušaj me!
U mojoj kući niko nikoga neće ubiti bez moje dozvole!
Ali, ako i dalje planiraš njega da ubiješ, prvo ćeš morati mene.
Kako, dedice? Spasao si mi život! -Čuo si šta sam ti rekao.
Dobro. Onda ti dajem reč da ga neću ubiti u tvojoj kući.
Ali, čim izađe odavde dužan sam da mu se osvetim.
Nadam se da ćemo se videti u Estoniji.
Kad odlaziš? -Sutra ujutru auto dolazi po mene.
Čuvaj se. -Ne brini.
Treba mi pola sata da aerodroma, a onda sam, praktično već kod kuće.
Uz Božiju pomoć.
I ti, šta ćeš ovde? Prodaj te mandarine i vrati se kući.
Naš prethodni život je gotov. Da, gotov.
Jako dobro znaš zašto ću ostati ovde.
Morao bi malo da misliš i na svoju unuku.
Mari je dobro, ne sekiram se ja za nju.
Juhane... hvala ti.
Lekovi su ti u kredencu. Ostavio sam ti i uputstvo.
Drži se!
Već si na nogama? -Bolje mi je. Ne mogu više da ležim.
Moja odeća ti taman paše.
Samo polako! Polako, polako, polako.
Moraš mnogo da jedeš.
Da povratiš snagu. -Nemam apetit.
Jedi, kad ti kažem. Hoćeš čaj? -Hoću.
Hvala ti što si me spasao.
Nema na čemu. Jedi.
Još jednom se izvinjavam za ono što sam rekao.
Živci su mi popustili. Inače, mi poštujemo starije. Mnogo.
Izvinjenje prihvaćeno.
Da li te boli ta rana? -Ne mnogo.
Gde ste sahranili mog prijatelja? -U šumi.
Kako se zoveš? -Ahmed.
Tebe ne interesuje kako se ja zovem? Navalio, dedica, pa dedica.
Interesuje. -Ivo.
Ja sam Čečen, borac.
Plaćenik? -Da.
Očigledno.
Imaš porodicu? -Imam.
Zato sam se i prijavio za ovaj rat. Dobro se plaća.
Zbog njih si se prijavio za rat? -Samo nemoj da mi držiš bukvicu.
Rekao sam da poštujem starije, ali to se tebe ne tiče. Ne tiče te se, Ivo.
Tako je. Ja sam Ivo.
Ivo...
Gde mi je oružje? -Na sigurnom.
Kad budeš bolje, vratiću ti ga. Kao i Gruzinovo, trofejno.
Sad i ono tebi pripada?
Moram nešto da te pitam. -Pitaj.
Moram da ti kažem, kad dam časnu reč,
pre bih umro nego da je prekršim. -U redu. Ja, takođe.
To znači da više ne moram da ga zaključavam?
Slušaj, Ivo, Estonac si i kažeš da bi pre umro nego da prekršiš reč,
i sad ti pitaš mene, Kavkasca, borca, da li ću držati svoju?
Nama je reč sve. Ako sam rekao da ga neću ubiti u tvojoj kući, onda neću.
U redu.
Ali, Estonac i Kavkazac, to je sasvim svejedno.
Ivo... zašto nisi otišao u Estoniju?
To se tebe ne tiče... mladiću.
Naš posao bi bio besmislen kad ne bi bilo nikoga da nam pomogne.
Za svo ovo vreme ubrao sam samo dve gajbe. Ne mogu ni ja više kao nekad.
Ako nam sutra ne bude pomoći, moraćemo sve da spalimo.
Šta ti je major tačno rekao?
Da će doći ako se u međuvremenu ništa ne desi. -Ako se ne desi!
To znači, ako ih negde ne pošalju, a sigurno ih neće poslati.
Već dve nedelje čuvaju seoski put, zašto bi se baš sutra nešto dogodilo?
Ne znam. Mislim, bilo bi jako čudno da vojnici usred rata beru mandarine.
I ti si čudan. Major mi je lično obećao.
Daće Bog. I ja im se nadam.
Ne brini, Ivo. Doći će. Gde bi mogli da odu?
Polako, polako.
Nigde ne žurimo.
Dobar momak.
Sedi.
Hvala. -Kako se osećaš?
Vrti mi se u glavi. -Nije to ništa.
Ovo smo ti izvadili iz glave.
A ovo iz džepova. Hoćeš čaj? -Hoću.
Ahmede, popij ovaj čaj... ohladiće se!
U redu, neprijatelji. Ovo je Ahmed, a ovo Nika.
Drago mi je.
U redu, Gruzijac, verovatno si već čuo da ovde nemaš razloga za strah.
Obećao sam našem spasitelju da te neću ubiti u njegovoj kući.
Zato, ako želiš da živiš, ne izlazi napolje.
Nemoj ni glavu kroz prozor da proturaš, odseći ću ti je, jer nije u kući.
A je l' može da piša kroz prozor?
Dosta!
Dosta.
Izvini, Ivo.
Nisu došli, a?
Hoćeš čaj?
Ma, koga briga za te mandarine!
Glupo je i bilo što smo usred rata počeli da se bavimo mandarinama.
Da ti nije, slučajno neki rod?
Marguse!
Uđi unutra, šta si se ukipio?
Ne znam, reko' možda sam te uvredio.
Ne pričaj gluposti, uđi ovamo.
A što ne bismo napolju seli? Lepo je vreme.
Ne smem predugo da ih ostavim same.
Zar se ne plašiš da će da se poubijaju?
Čečen mi je dao reč.
I ti mu veruješ? -Verujem.
A Gruzijac? -I on.
Pa, ako su ti dali reč...
Nemoj da se čudiš. Još ima ljudi koji poštuju svoju reč.
I obojica su u tvojoj kući?
Ne zvocaj.
Možda bi voleo da jednog preseliš kod mene?
Tukli su se ispred tvoje kuće i ogradu su ti srušili.
Sa tvog sprata se možda čak i kombi vidi.
Kod mene je bezbednije. -U pravu si.
Svrati večeras do mene.
Momci rano odu da spavaju. Svrati da popijemo neku. -Važi.
Onda se vidimo večeras.
Nemoj da se ljutiš, ali možda bi mogao sa mnom u Estoniju?
Ivo, možemo da nađemo neku drugu pesmu? Od ove ću skroz da poludim.
Meni se sviđa, slušam.
A kakvu muziku ti slušaš, Gruzijac?
Ne ovakvu. -Gruzijsku muziku?
Ja volim gruzijsku muziku. -Vidim, voliš i gruzijsku zemlju.
A gde je ta gruzijska zemlja? -Sve ovo je gruzijska zemlja.
Zemlja na kojoj sediš je gruzijska zemlja.
Sediš na gruzijskoj zemlji, jasno?
Ne. Sedim na estonskoj stolici. -Jako duhovito.
Da, na estonskoj stolici, u estonskoj kući, na abhaskoj zemlji.
Nego, jesi li ikad išao u neku školu? Imate li vi, uopšte škole?
Molim? -Pitam, imate li uopšte, vi tamo, neke škole?
Šta je smešno, druže stranče? Šta si izgubio u Gruziji?
Branim jedan mali narod od tako zlih stranaca kao što si ti.
Izgleda da stvarno nemate nikakve škole.
Ništa ti ne razumeš, drugar. Ništa ne znaš.
Jesi li učio nekad istoriju? Pročitao neku knjigu?
Neću tvoje reči primati k srcu. Baš me briga šta laprdaš.
Ovde si bezbedan, laprdaj koliko hoćeš.
A zašto ne bismo odmah izašli? -Nemaš snage ni jedan korak da napraviš.
Mogao bih krpom da te ubijem što uopšte ne bi bilo ljudski.
Videćemo šta će biti sa tobom kad budeš skroz ozdravio.
Đubre pokvareno!
Ne skači kad ne možeš ni dupe da podigneš, budalo jedna..
Gubi se iz moje zemlje, skote. -Čuješ li ti, budalo, ovo nije gruzijska zemlja!
Idi i spavaj ionako nećeš još dugo! -Dosta, Ahmede!
Izvini, Ivo, ali i njemu reci da ne otvara gubicu.
Zatvoriću ja tvoju gubicu za sva vremena!
Polako, polako...
Dobro jutro, Ivo. -Zdravo. Kako si?
Bolje, Alahu hvala. -Baš mi je drago što si bolje.
A gde ti je neprijatelj? Još spava?
Ne, neprijatelj nikad ne spava. Dobro jutro.
Kako ti je glava? -Skoro da me više ne boli. Kad stojim.
Mogao bi da se ugledaš na konje. Oni spavaju stojeći.
Jesam li tebi nešto rekao? -Mogu li konji da pričaju?
Kakav humor! Pravi odraz tvog koeficijenta inteligencije.
U redu, uzdržaću se.
Hoćeš čaj? -Hoću.
Ja ću ti sipati, brate...
Na tu tvoju glavurdu? -Samo probaj, đubre.
Opet...
Hvala.
Ivo, je l' ti ovo ćerka?
Ne, unuka.
Kako se zove?
Ne tiče te se. -Dolaze neka kola.
Ahmede, ovo su Abhazanci. Hoćeš ga prijaviti kad uđu ovamo?
Naravno da neću. Moram lično da ga ubijem. -U redu.
Onda ćemo im reći da se zove Ibrahim i da ste pobili sve Gruzijce.
Zar se ja ovde baš ništa ne pitam? Ivo, daj mi moj automat.
Prestani da mlatiš gluposti.
Ne možeš da pričaš zato što si ranjen u glavu, jasno. Sedi tu i ćuti.
Znaš zašto moraš da ćutiš? Zato što će mene prvog streljati.
Čak i ako budu pričali loše o Gruzijcima, ti ćeš ćutati.
Dakle, ne može da priča zbog rane na glavi.
Zdravo, Ivo. -Zdravo, Aslane.
U jaruzi kod Margusove plantaže videli smo neki gruzijski kombi.
A ispred tvoje kuće stoji ovaj džip. Zdravo, Marguse, i ti si tu.
Šta se ovde desilo? Šta je bilo? Gde su Gruzijci?
Svi su mrtvi, Čečeni su ih pobili. Ipak, uspeli smo da spasemo dva Čečena.
Tu su, ranjeni. -U tvojoj kući?
Dođi, upoznaću vas. -Odlično, želim da im stisnem ruku.
Dođite i vi.
Upoznajte se.
Sedi, brate, ranjen si. -Nije to ništa.
Aslan. -Ahmed.
Aslan.
To je Ibrahim, ali ne može da priča. Ranjen je u glavu.
Ma šta kažeš... jebem im milu mamu.
Kako je to moguće? Ranjen u glavu a jezik mu ne radi?
Kako to? -Budalo. Moj komšija je dobio ciglu u glavu, pa mu noge otkazale.
Tako je. U glavi se nalaze centri koji upravljaju svim delovima tela.
Recimo, ovde može da ti bude centar za nogu, a ovde za ruku. Sfataš?
Ni kurca ovaj nije sfatio.
Imam dobru votku. Sedite. -Ne, Ivo, idemo pravo na front.
Čuli smo da su tamo stvari prilično zajebane.
I šta ćete vi da radite? -Izjurićemo ih odavde.
Ne sumnjaš, valjda? -Ne, Aslane, naravno da ne sumnjam.
Ovi momci će nam pomoći.
Koliko je bilo Gruzijaca? -Tri.
Na putu su naleteli na nas i odmah počeli da pucaju.
Okrenuli smo se, a oni su krenuli za nama.
Ibrahim je dobio metak u glavu pa smo probili ogradu i uleteli na plantažu.
Imao sam dovoljno vremena da opalim jednu protivtenkovsku. -Svaka čast.
U kombiju nije bilo tela? -Nije. Sahranili smo ih u šumi.
Bolje bi bilo da ste ih pobacali po putu... kao pse.
Nemoj, Aslane, i oni su ljudi i to jako mladi. -Dobro, kad ti tako kažeš.
A ti, brzo da ozdraviš! Najvažnije je da opet progovoriš.
Čim stanemo na noge, eto nas kod vas. -Hvala, Ahmede, braća smo.
Aslane...
Učini jedno dobro delo.
Znam da nije pravi trenutak, ali Margusu će propasti sve mandarine.
Jedan major mu je obećao da će poslati svoje ljude, ali nije.
Možda biste vi mogli da nam pomognete. Podelićemo dobit.
Koliko vam je ljudi potrebno? -Recimo 30, možda 40.
Nema problema. Prekosutra ujutru doći će ljudi.
Pored reke smo napravili logor za sledeća tri dana.
I ne treba nam nikakav novac. Samo momcima daj par gajbi mandarina.
Hvala, Aslane. Čekaćemo. -Prekosutra ujutru biće tu. Imaš moju reč.
Vidi, Ahmede, Gruzijac je izašao, hoćeš da ga kokneš?
Suviše sam lenj da bih ga danas ubijao.
Marguse! Aslan je obećao da će preksutra poslati 40 ljudi.
Onda je sve u redu.
Samo žar, Marguse. Nemoj da raspaljuješ vatru. -Znam!
Nije ti hladno? Da ti donesem jaknu? -Ne, hvala, Ivo, nije mi hladno.
I šta ćeš da radiš kad ozdraviš? Hoćeš opet da ratuješ?
Još ne znaš? -Znam.
Ovo je gotovo.
Probajte ovo i recite iskreno, da li ste ikad išta lepše jeli.
Daj da probamo. -Kao da nikad ranije nismo jeli ražnjiće.
Prvo probaj pa pričaj.
Izvanredno.
Vi, Gruzijci, ne umete da pravite ražnjiće.
Samo mislite da umete, baš kao i sve ostalo.
Sve ostalo? A šta mi to još ne znamo?
Mnoge stvari. -Na primer?
Na primer, ne znate da se borite. Pojma nemate.
Smej se, samo se ti smej. Nemate pojma a i dalje ratujete.
Sve ratove ste pogubili. To je smešno.
Pričaš gluposti. Lepo sam ja rekao da si neobrazovan.
Sa istorijom nemaš pojma. -To ništa ne menja.
Ne znate da pravite ražnjiće, ne znate da ratujete i to su činjenice.
Pokazaću ti šta ja umem. Hajde, ubij me kao što si obećao.
Vidiš da nismo u kući. Hajde, pokušaj.
Videćeš šta sve može jedan Gruzijac. Hajde!
U redu. Da vidimo.
Smirite se!
Sedite!
Sedi!
Dosta mi je ovoga!
Ako ne prestanete, kunem vam se pobiću vas iako sam vas spasao.
Šta je sa vama, omladino? Sve vreme samo, ubiću, ubiću...
Ko vam je dao pravo?
Ko? -Rat.
Glupane.
Da ti sipam? -Sipaj.
Vama još ne mogu da sipam. Niste ozdravili. Samo malo, simbolično.
Ja inače ne pijem, nemoj da mi sipaš.
Za šta pijemo? -Za smrt!
Pij, Marguse.
Ne mogu da pijem za smrt.
Zašto? To im je majka.
Ovo su deca smrti.
Izvini, Ivo. Kunem ti se Alahom da se ovo više neće desiti.
Kakve veze ima gde ćete se poubijati, ovde ili na nekom drugom mestu.
Oporavite se, vratite se na front i tamo ubijajte.
Glupo je terati vas da sedite za istim stolom.
Ja ću piti za život. -Ne! Za smrt!
Ja sam nazdravio za smrt!
Marguse? -Da.
Jesi li rešio problem sa mandarinama?
Jesam. Pretpostavljam da sam vas sve udavio sa svojim mandarinama. -Nisi.
Znate, ne radi se čak ni o novcu, iako se radi o velikim sumama,
nego je gre'ota da ovakav rod propadne... žao mi.
Mogli bismo i mi da ti pomognemo. -Da.
Nema potrebe, pomoćnika imam dovde.
Da vidimo šta je sa Ivom. Izgleda da se uvredio.
Nije se Ivo uvredio, Ivo piša.
Verovatno su pokušavali da pogode Aslana pored reke.
Probaj nešto da pojedeš.
Dobro jutro. -Dobro jutro.
Zdravo, Ivo. -Zdravo.
Hoću da ti dam neki dinar da odeš u Estoniju.
Šta je s tobom? Ne mogu da uzmem takav novac.
Kakav novac? -Takav.
Ja sam plaćenik, ovo mi je plata.
Mi poštujemo hrišćansku veru. -I mi poštujemo druge religije.
Zašto si odjednom potegao da pričaš o veri?
Nemam neki razlog.
Ko je sve bio sa tobom u onom kombiju?
Što pitaš? -Zanima me.
Nismo bili preterano bliski, ovde smo se upoznali. Ali, svi su bili dobri ljudi.
Ibrahim mi je bio ko brat. Zajedno smo odrasli. -Žao mi je.
Trebaće nam drva. Idem da donesem. -Sedi, sam ću.
Ne, idem ja, prijaće mi malo da se protegnem.
I meni je žao što su izginuli tvoji zemljaci, dobri ljudi.
Trebao si da prihvatiš pare, nudio ti je od srca.
Idem da mu pomognem.
Daj da ti pomognem. -Neka, treba mi malo akcije.
Ti baš često gledaš sliku moje unuke.
Zašto? -Ne gledam, čini ti se.
Ne čini mi se, gledaš. -Iskreno, jako je lepa.
Ne mogu da skinem pogled sa nje. Oprosti mi, Ivo.
U stvarnosti je još i lepša. Zove se Mari.
Ona mi je sve.
Mari je u Estoniji? -Nekad je živela u ovoj kući.
Otišla je sa ostalima kad je ovaj rat počeo.
Zašto i ti nisi otišao? Bilo ti je teško da odeš odavde?
Voliš ovo mesto?
Volim... i mrzim.
Imaš li porodicu? -Samo majku. Otac mi je umro pre deset godina.
Imaš li braće i sestara? -Nemam, jedinac sam.
A šta si radio pre rata?
Ja sam glumac. Igrao sam u pozorištu. -Stvarno?
A u filmovima? -Retko. Ovde se više ne snimaju filmovi. Nema para.
I onda si rešio da odeš u rat? -Da osećao sam obavezu.
Čak ni majci nisam rekao.
Kad se rat završi, doći ću u Tbilisi da odgledam neku tvoju predstavu.
Posle ćemo da sednemo i da se prisećamo ovih dana.
I Ahmeda. -Ne. Ahmed će sa mnom doći u pozorište.
I aplaudiraće ti.
Dođi ovamo! Ti!
Ne izlazi napolje! Sedi s mirom.
Gde su automati, Ivo? -Tamo, ispod kreveta. Ne diraj ih.
Šta se smeješ? Gruzijac? -Nisam Gruzijac.
Jesi li siguran? -On je vaš, ljudi.
Matori, ti se ne mešaj. -Ja sam Čečen.
Onda reci nešto na čečenskom. -Ja sam Čečen.
Došao sam da se borim na vašoj strani, ranjen sam i on mi je pomogao.
Gospodine oficiru, ja znam vašeg majora. -Tišina!
Jesi li glup ili koji to je moj? Reci nešto na čečenskom.
Reci nešto, jebem li ti majku!
A šta to znači?
Ne, sto posto je Gruzijac. Jesi gluv?
To je na čečenskom značilo, jebem ja tebi mater!
Streljajte ovo govno! -Nemojte, on je vaš!
Rekao sam ti da ćutiš! Izvrši naređenje!
Kapetane, možda je stvarno naš. -Ne!
Nika, baci mi automat!
Pokrivaj me!
To je to, Nika. To je to. Mrtvi su!
Marguse!
Jebem ti mater...
Gotov? -Da.
Samo još krst da stavim.
Ovako? -Da.
A Nika? -Njega ćemo sahraniti na drugom mestu.
Gde? -Pored mog sina.
Kako je umro? -Poginuo je na početku rata.
Ko ga je ubio? -Sam Bog zna.
Čim je počeo rat, odmah je otišao, da brani našu zemlju. Tako je rekao.
Pokušao sam da ga ubedim da ne ide.
Rekao sam mu da ovo nije ničiji rat, ali nije hteo da me sluša.
To znači da su ga Gruzijci ubili? -Da.
Ali, zar je to bitno? -Kako nije?
Sahranio si Gruzijca pored svog sina.
Ahmede, zar je to bitno?
Odgovori mi! -Ne, nije.
Ideš pravo kući? -Nedostaje mi moja porodica.
Ivo, reci mi...
da sam ja poginuo umesto Nike, da li bi i mene sahranio pored svog sina? -Da.
Možda samo malo dalje.
Stvarno ne znam kako da ti se zahvalim.
Samo idi! Ne podnosim rastanke.
zgaca62@yahoo.com