Ova priča kao i njeni protagonisti inspirisani su stvarnim dogadjajima
Tajna
Fransoa!
Da li si se lepo oprao?
po romanu Filipa Grimbera TAJNA
OBRADA I PREVOD Studio DONATO
LETO 1955.
Hajde, uđi u vodu. Možeš da me posmatraš.
Možeš malo da se kupaš.
Fransoa.
- Da? - Pol je tu.
Uđi, Pol.
Dobar dan, Pol
Kako si danas?
LETO 1985.
Dobro si?
Hoćeš da otvoriš vrata?
Možemo da ih ostavimo otvorena ako želiš.
Znači izašao si juče sa mamom?
Evo... Sedi.
O tebi pišem... Radim ti portret.
Luiz? Sve je u redu?
Nije baš. Tvoj otac.
Izveo je psa ali ga nije vezao.
I zgazili su ga.
Palo mu je teško.
Već ga tri sata nema.
Tvoja te majka nije htela da deranžira.
Ako ne plivaš, biće ti hladno.
Idi i igraj se sa drugima da se zagreješ.
Trideset oba.
Maksime?
Četrdeset-trideset.
- Doći će ja brzo do vas. - Ne, idemo mi.
Hladno mu je.
Nove lopte.
Iako sam jedinac, imao sam brata.
U dvorištu mog detinjstva
ni komšije ni roditelji nisu pominjali tog čuvenog brata,
mnogo lepšeg i jačeg od mene.
Taj fantomski brat, sposoban da savlada svaku prepreku,
bio je iznad svake moje mane.
Držao sam ga u sebi za moju ličnu ipotrebu.
- Šta tu radiš? - Ništa.
Ne radiš ništa?
Onda dođi sa mnom do obruča.
Daj ruke.
Uradi ovako.
Sad gledaj.
Duboko udahni, stegni obruče,
podigni kolena.
Dodirni drugu stranu.
Opet gore... i vratiš se nazad.
Hajde, sad ti.
Stegni obruče, podigni se, podigni kolena.
Ponovo!
Podigni se, onda podigni noge.
Hajde, diži!
Hajde!
Za danas dosta.
Kretao sam se u senci mog fantomskog brata,
Lebdeo sam na njegovim stopama.
Kući sam se ponašao kao da obroke delim sa njim.
Da ti sipam još?
Prvo njemu sipaj još.
Kome? Kome da sipa još?
Pogledaj me.
Pitao sam kome?
- Njemu. - Ko je on?
Mom bratu.
Slušaj me dobro. Spusti tanjir.
Samo smo mi za ovim stolom.
Ti, mama i ja.
Gde ideš sada?
Do Luize.
Naša rođak Luiza bila je deo našeg univerzuma.
Uvek je znala moje roditelje, ja sam je oduvek znao.
Po nekoliko puta nedeljno poklanjala mi je tretmane.
Pazi da se ne ispečeš.
Manje sam vremena provodio u prodavnici nego kod nje.
Zašto takav izraz?
Mrzim injekcije.
Ali voliš toplu čokoladu.
Da li ti je žao što nemaš decu?
Imam tebe. Zar to nije dovoljno?
Ali pravo svoje, sa svojim mužem.
Ali ja nemam muža.
Daj mi sad to i lezi.
A zašto ga nemaš?
Nemama za njega mesta.
Odrasti brzo, ja ću da te sačekam.
- Nisi mnogo lepa. - Baš lepo!
Ne počitnji! Uopšte ne boli.
Ti si moj mali ganef.
Smrdiš na duvan.
Šta ti je to ganef?
Moja mala dušica.
Ti si moja mala dušica.
Ostavi to, molim te Fransoa.
- Zašto? - Vrati to, rekla sam.
Puno je buva!
Prestani!
Nemoj!
Mama!
Ideš?
Prestani!
Ne! Nemoj, rekao sam!
Prestani!
Gde ćeš?
Stani! Puno je buva!
Vrati to.
Sa kim pričaš? Reci mi.
Ja sam, mama.
Ružno si sanjao.
Sve je u redu. Ja sam tu.
Fransoa Gramber?
Da, Gramber. Sa "m" i "t" na kraju.
Stani. Da te vidim.
Lep si tako.
Nemoj dedi da kažeš da smo te krstili.
A zašto?
Zato jer...
ako pričaš o crkvi i groblju
to njega rastuži.
Bože, ako to tata sazna!
Ako mu niko ne kaže, neće ni da sazna.
Prestani da buljiš tako u mene.
To nije u skladu sa verom!
Prvo obrezivanje, pa onda krštenje!
Mora da si luda!
Prisluškuješ?
Ala si opasan, vidi koji nered.
Baš si postao težak.
Izgleda da sveta vodica daje rezultate!
Bila si na ceremoniji...
I onda? Zar nisam rod?
Idem gde mi je volja.
I radim šta hoću.
Šišao sam se kao mešingeri za vreme rata.
Stvarno si bili mešingeri.
Nisu bili losi kao Nemci, ali su stalno nešto tražili,
morali su sve da imaju.
I Brilkrim!
Još malo ovde, malo onde,
nikad dosta Brilkrima.
I, druže, još si vođa čopora?
Da!
Znači, najbolji si u svemu?
Osim na fiskulturi.
Osim toga, najbolji u svemu.
Do kada?
Dok ne ojača.
Tako kaže doktor, ne ja.
Od fiskulture nema koristi.
Šalim se.
Ne može u svemu da bude najbolji!
Za mene nema pite od jabuke?
Zar te nisam poslužila?
Ne u mojoj kući.
"Dobro pretražite šumu. U njoj je sakrivena tajna.
Dugo začaran, vitez Gramber... "
- "Gramber", kao i mi! - Ne pomeraj se.
Čuješ? "Vitez Gramber"
- Baš lepo. - To je iz Srednjeg Veka.
O čemu on to priča?
Sagni glavu i više se ne pomeraj.
Donesi slagalicu.
Posle! Ako se opet pomeri, odseći ću mu uvo.
Nije se vratio?
Dođi da vidiš.
Otac ti je došao, ostavio psa i otišao.
Pre tri sata.
Nije hteo da mu stavi povodac.
Govorio je da je ova rasa stvorena da trči a ne da se vezuje.
Znaš šta? Merili su me u školi.
Porastao sam pet santimetara.
Baš lepo.
Bićeš viši od oca, ponosiće se tobom.
Da, biće zadovoljan.
Sutra ću da odnesem cveće na Olgin grob.
Kako je umrla tvoja sestra Olga?
Tokom rata, u putu.
Daj mi ruku.
Bila je bolesna?
Nije. Drugu ruku.
Od čega je umrla ako nije bila bolesna?
Ubili su je nacisti. Znam to.
Zašto pitaš kad znaš?
Šta radite?
Ništa. Pričamo.
Napeta si.
Još tada, kao dečak, sanjao sam idealnu porodicu.
Na retke slike dali su da bacim samo kratak pogled,
poneka istrgnuta reč, nedovršena informacija,
Zamišljao sam idealan odnos mojih roditelja, kao u nekom romanu.
Zamišljao da oboje obožavaju sport
u vreme kada su hiljade Nemaca
delile tu istu strast.
Baveći se sportom moj se otac nadao da će moći da izbriše svoje poreklo.
Mama je radila modele za dizajnere,
i prodavala crteže modnim časopisima.
Čudno ali moji roditelji nikad nisu pričali o godinama okupacije.
To su od mene uvek krili kao neku strašnu tajnu.
Tako da sam jedino mogao da zamišljam to vreme.
Onako kako sam izmislio brata zamislio sam i svoju neverovatnu priču.
Godina 1942...
Zbog rekvizicija moji su roditelji otišli iz zemlje.
Zamišljao sam da im je sklonište bilo na San Gotjeu
u lepim trenucima.
Tamo sam voleo da sam se rodio,
tamo da sam bio začet u jednoj od njihovih šetnji.
Leto 1944...
za moje su roditelje smrt, patnja, teror
postojali samo na radiju.
Tanja je pritiskala Maksima da imaju dete.
Na kraju evo rezultata njihove veze - mene,
sasvim drugačijeg od onog što su želeli.
Rva kila i dvesta, nije baš mnogo.
Sitna beba.
Prvi očev pogleda ka meni ostavio mi9 je trag
I uvek bih taj pogled mogao da uhvatim.
Kasnije je govorio kako sam se ja izmakao.
Proleće 1962.
Smetam?
Ideš u Bertelo?
I ja.
U trećem?
Dobar si. Ja ponavljam četvrti.
Ja sam Rebeka Finkiel.
Frasoa Gramber.
Vidiš onu šarmatnu ženu tamo?
Trebalo bi da vidiš kako pliva!
Stvarno je sjajna.
To mi je majka.
Moram da idem.
Ko je bila ova lepa devojčica?
Ne znam. Iz škole je.
- Slatka je. - Kako se zove?
Rebeka Finkiel.
Onda, čujem da imaš neku Rebeku?
Samo se poznajemo.
Samo se poznajete?
- Da li je Jevrejka? - Nisam pitao.
Nisi nešto zainteresovan.
- Polako, boli! - Ne gnjavi.
Kad je vidiš pitaj je da li je Jevrejka.
Stalno pričaš o Jevrejima.
Neću da budem Jevrejin! Da li razumeš?
Prehladiće se!
Znamo mi kako da te nateramo da progovoriš, Jevrejska svinjo!
Šta si rekao?
Sedi na svoje mesto! Prekini s tim!
Smiri se.
Vratite se na mesta.
- Izudarao si ga? - To je bio Žan Pol.
Hteo je da mi ukrade olovku.
Idi da ti Luiza za svaki slučaj pogleda oko.
Zbog olovke?
I ti si ga baš izudarao?
Čini mi se da sam hteo da ga ubijem.
Da ga ubiješ?
Nisi se upitao zašto?
Hteo sam da mu unakazim lice.
Zašto?
Zaštosi to hteo?
Znam zašto plačeš.
Simon!
Te sam godine napunio petnaest.
Luiz mi je najzad ispričala ono što sam oduvek znao.
Luiz, koja nije imala ni muža ni dece,
toliko me je volela pa moji roditelji nisu u nju imali poverenje.
Pošto mi je otkrila delić tajne morala je da ode i dalje.
Simon, šta tu radiš? Zar danas nećeš da jedeš?
Trebalo bi. Mama je napravila rutabaga!
Kažeš da je rutabaga,
ali uvek posle.
Vidi, tata!
To je moj sin, ja odlučuje. To neće da nosi!
To nije uniforma. Šta to pričaš?
Ti radi šta hoćeš...
Ne radim ja šta hoću, to je obavezno!
Možda za tebe, za mene nije. A ni za Simona.
Ulazi u kuću! Odmah!
Hajde, Simon. Jedna pa druga ruka.
I diši, ne zaboravljaj. Podigni kolena.
Kolena. i gledaj gore.
Gledaj gore, Simon!
- Gledam gore! - Zašto onda staješ?
To je van pameti!
Pogledaj!
Upravo je jeo.
Hana, ovde se ne puši.
Ovde se ne puši!
Siđi, mali majmune!
To što mi je otkrila probudilo je u meni veliku ljubomoru.
I već sam se osećao kao krivac.
Za mrtve za koje sam znao sad sam prvi pu čuo imena,
Hana, Simon.
A gde su oni sada?
Nisam više sebe mogao da zamišljam kao prvog, kao jedinog.
A onda mi je Luiz ispričalo i za druge, o Roberu i Tanji...
Krenuo sam ka nepoznatim licima, kroz tiho šaputanje.
Svi su za njega znali, svi su voleli Simona,
ali mieni to niko nije rekao.
Nije ga bilo na spisku mrtvih, kao ni onom živih.
Nije bilo urezano na nekoj ploči. Niko ga izgovarao nije.
Prekini da blebećeš.
Zašto ne odeš po ćerku?
Izvinite.
A, vi ste Rober, mladin brat.
Poljubac?
Vi ste Tanja, Roberova žena.
- A mama i tata? - Otišli su po mladu.
Došli ste vozom iz Liona?
U stvari, morali smo vozom.
Samo muzikanti idu vozom.
Ne bi propustili ovo ni da je tu Leon Blum, je li drugarice?
- Sta ti je Blum uradio? - Bolje je da ništa i ne uradi.
Ne smetaju ti ovakva slavlja?
Evo mlade!
Tvoj brat je došao! Moja devojčica!
Divno izgledaš!
Izgledas kao neki cvet... kome se piški!
Lepa si!
Rober, moj stariji brat.
Najzad evo fenomena! Mnogo sam slušao o vama.
Tanja, njegova supruga.
Hajde, poljubite se. Sada ste familija.
Tanja se bavi sportom.
Možda je veći sportista od tebe.
Kojim sportom?
Malo plivam.
Malo! Ona je šampionka!
Oženio sam se pravom sirenom.
Čim završi s poslom pravo u bazen.
U kući držim akvarijum.
Prodaja posteljina u Lijonu ide dobro, ali...
Pre nego što sam je upoznao moja je žena crtala modele za Muline u Parizu.
Samo sam radila modele.
To nije loše.
Na ovaj dan, četvrtak, 6. maj 1936.
proglašavam Maksima Natana Grinbera
i Hanu Goldu Stirn
sjedinjenim u bračnoj vezi.
Moja se sestra udala za finog čoveka!
Izuzetno je zgodan.
Žena ti je baš slatka.
Prava Jevrejka!
Veoma je lepa, samo to.
Podariće mi puno dece.
Laku noć svima.
Stavite ovako prstenje, i odjednom...
Samo pucnete prstima i oni se razdvoje.
Prodajemo presvlake za krevete
Posle možemo da odemo i izaberemo,
Sedamnaesti vek, Namesništvo, Belepok...
Veliki izbor.
Mislim da sam malo...
Izgleda da jesi. Idemo.
Hvala na svemu.
Vidimo se uskoro.
Budite pažljivi.
Idemo!
Stani! Ima još gostiju!
Baš me briga.
Tri kila i osamsto.
Velika beba.
Na oca.
Nema dovoljno svetla.
Dragi mali Simon... Lep si na mamu.
Usta na mamu,
ali je brada tvoja.
Gluposti! Moj sin ima pravu bradu,
ne izbačenu.
Daj mi ga.
Moj sin! Ima bradu Grimberga.
Kao Ester, kao tata.
Pogledaj malo.
Pogledaj, Simone, to je Pariz, glavni grad Francuske.
Šta? To tamo je Sitroen.
Ona neobična stvarčica?
To je bicikl.
- Evo ih! - O, moj brat!
Kako je?
A ti? Gde je beba?
Moje čudo od bebe?
Poklon za Simona od Tanje.
Baš lepo.
Dobar dan, gospodine Grenber.
Prekini da buljiš u moju ženu!
Baš se slažu.
Kladim se da su dobri i u ljubavi.
Sigurna sam u to.
Sigurna si?
Ali nisu kao mi. To je i nemoguće.
Tata, idem kod Luiz.
Slušaj me!
Tražim neku muziku.
Dođi da popiješ čokoladu.
Pazi da se ne ispečeš.
Hitler je 12. septembra izjavio
da Nemačka ima pravo na svoje zahteve.
Deset godina pre mene Simon je ovde provodio detinjstvo,
ali za razliku od mene,
u očima je svog oca nailazio na divljenje.
Retko je da dete bude tako sportski građeno. Možda...
će jednog dana da bude i olimpijski šampion.
A zašto da ne?
Jevrejin olimpijski šampion. Da pokaže Hitleru!
Sledece nedelje se daje Tarzan.
Prestani da se toliko brineš.
Ne puši mi se.
Zašto si tako namrgođen?
Bio si kraj mene. Gledao si vesti.
Poceće sve ispočetka, kao i do sada.
Ovo je Francuska, zemlja slobode.
- A šta ćemo sa aferom Drajfus? - Prava nesreća.
Pogledaj svoje lice!
Šta je sa mojim licem?
To je "oj, oj, oj" lice!
Baš je smešan deda, jelda?
Šta sam zgrešio da mi sin bude anti semita?
Ne budi tako spokojan. Mnogi Francuzi ne vole Jevreje.
Ne zabijaj glavu u pesak.
Jesi čula, Hana? Udala si se za anti-semitskog noja!
Ali ti me svejedno voliš?
OPŠTA MOBILIZACIJA BORBE NA NEMAČKO-POLJSKOJ GRANICI
Lepi mali mantil.
Tatina slika!
Baš je lep.
Vidi kako je lep?
Evo i pisma.
"Draga Nana, nema puno akcija.
Svakog dana izvodimo manevre...
"Draga moja ženo, pišem iz Breslau kampa u Silesiji,
gde sam zarobljenik tri nedelje.
Nemoj da brineš, kako god da bude. Uslovi su teški,
ali znaj da ću da izdržim.
Ako nisi u stanju da vodiš radnju, piši slobodno Hani,
ili ostavi Lion i odi da se pridružiš familiji u Parizu.
To bi me umirilo. "
... Tu je osećanje drugarstva.
"Simon je svakim danom sve veći. Teško mi je što to propuštam.
Kad se budem vratio svaki ćemo dan da idemo na bazen. "
Osa!
Ne diraj moj tanjir!
Ono sto je u njemu... Jaje bez majoneza.
To je demoralisanje.
- Osa! - Ti si lud!
Hana, ti si mađioničar,
možes li da stvoriš jednu lepu šniclu?
A, ne, to je za mene baš teško.
Kakav specijalitet imamo danas?
Pržena belicam, kao za sve.
To je riba.
Ja to ne volim.
Da li sa ovim bonovima možemo da dobijemo neko meso?
Ne, samo prženu ribu... Nema bonova, samo štapova za pecanje.
Onda, pržena riba?
Pržena riba.
Riba je dobra za pamćenje.
Gde ideš?
Lep si kao uvek!
Ti si mnogo lepa. Mirišeš na jabuku.
Kako je bilo na putu? Sigurno si umorna.
Nisam, dobro sam.
- Kako si? - Dobro.
Ima li vesti od Robera? A radnja?
Ostavi je da se sredi! Polse će sve da nam ispriča.
Tanja, odmori se dušo, a onda jedi.
Onda, ima li nekih novosti?
Da, pismo od pre dva dana.
- Možeš da pročitaš. - Ne, to je tvoje pismo.
I kako je?
Ne žali se.
Kaže da mu je život tamo podnošljiv. Kaže da ćemo...
kad se bude vratio, da imamo dete.
Mislim da ću radnju da zatvorim.
Nisam u stanju sama da je vodim.
I neću da ostanem u Lionu.
Tamo nemam nikoga. Hoću da ovde budem sa vama.
Moja prijateljica Antoanet, koja radi u Mulineu...
kaže da će oni da me ponovo prime.
Primaju Jevreje?
Nisam im rekla da sam Jevrejka.
Dobro je uradila.
Njeno je da prodaje haljine, ne da bude Jevrejka.
Idemo na kupanje?
Idemo, da. Idete svi?
Tanja nije još jela.
Pravi joj društvo. Posle nam se pridružite.
Hajde, požurite!
Sa mnom to ne ide. Možda sa drugim ženama.
Zato nemoj da se trudiš.
Dobro, Simon!
Tako treba!
"Maršal, evo nas
Stojimo pred spasiteljem Francuske"
Tako, ne mrdajte.
Eto!
Da pomognem?
Poklon za mene?
Nema za tebe, danas je za tvoju mamu.
- Hoće sutra da bude za mene? - Da, sutra.
Vidiš moju zvezdu? Nosim zvezdu iznad srca.
I ja. Luiz je napravila, ali se tati ne sviđa.
Čekajte me vas dvojica.
Kakvo lepo cveće! Dobar dan, Žozef.
Kako si, srećo?
Nije za mene.
Ne, to je za tvoju mamu za rođendan. Idemo da joj odnesemo.
Kako da vam objasnim? Mi smo Francuzi već godinama!
Mi smo za njih Jevreji!
To važi za Poljake, Mađare, Čehe... za nas ne.
Ne izgledamo tako.
Kako to?
Ja zamenjujem domaćine, oni su zauzeti raspravama.
Evo opet!
Hoću da vidim kako se svađaju.
To može da pokrene glasine.
Stavim to kad hoću. Kad dođem na posao skinem.
Pametno.
Nemoj da upropastiš to odelo!
Prestani sa tim.
Samo vi nastavite, mi smo u prolazu.
Diži se, nisi umro!
Donela sam Hani poklon.
U kuhinji je.
Lepo miriše. Pogledajte!
Pomozi da stavim svećice.
Srećan ti rođendan.
Ništa posebno, sitnica.
Ponosimo se što nosimo ovu zvezdu!
Nije baš dobro za vas.
- Šta to kažeš? - Da, da, nisi me čula.
Uzmi pravi kristal, ne to.
Maksim, gde su kristalne čaše?
Zakon je zakon,
ako ga ne poštuješ dovešćeš familiju u opasnost.
Baš me briga!
To je zakon za slabiće, za krdo.
O čemu on to priča?
Misli na ovce.
To je zakon za Jevreje, kao što su Simon, Hana i ti.
Da li neko može da mi objasni zašto treba da se ponosimo što smo Jevreji?
Izi, Sara, izvolite i dobrodošli.
Zar moj Simon nije sladak?
Najlepše dete.
Kolač ne izgleda loše, skoro je gotov.
Koje si brašno koristila?
Kukuruzno, naravno.
Mozete li da mi dodate činiju za salatu?
To je samo činija, ne neko iz familije.
Nije namerno.
Tata! Mama plače!
Šta je bilo, Nana?
Nije htela.
Samo polomljeno posuđe.
Povredila si se? Zašto plačeš?
Šta je bilo, dušo?
Zašto plačeš, moja mala Hana?
Da li si mu rekla? Sigurna sam da jesi.
Jeste. Išla je sa mnom po svoju zvezdu.
Istina?
Šta ti hoćeš, Maksim? Da joj zabraniš da bude Jevrejka?
- Kad bi mogao... - Ester, ćuti!
Samo pričate u mojoj kući!
Hajde onda da zabranimo Jevreje.
Dosta!
Odlazimo, nećete nas videti.
Hajde, Izidor, idemo.
Odgovaraćeš za ovo u Svetu Istine, Maksim.
Na taj način nijedan grešnik neće da bude oslobođen.
"Kada je otišlo četrdeset razbojnika,
Ali Baba je stao pred pećinu s blagom
i izgovorio čarobne reči:
Sezame, otvori se!
I velika se vrata otvoriše,
i Ali Baba uđe u pećinu.
A onda reče:
"A sada, laku noć. "
Otišli su zato što si ispustila činiju.
Nisi ništa rekla za poklon.
Nisi ga čak ni otvorila.
Kako si to uspeo?
Da lepo mirišeš.
Prestani da me pratiš.
Prekinite. Udaljite se.
Krenite!
Dole!
Išli smo baš brzo!
- Daleko je. - Da. Isli smo dvadeset na sat.
- Da li je to mnogo? - Nije baš malo.
To je zato što si jak.
Dobara dan, Marijan. Zdravo. Gužva danas?
Gospodine Maksim...
JEVREJIMA ULAZ NIJE DOZVOLJEN
To je jedno selo u Krosu, malo mesto.
Sen Gotje. To su nam prijatelji.
Pomeri malo glavu.
Da opet idem preko granice, u mojim godinama... Ne znam.
Pogledaj mi lice, sav sam u borama.
A moja sirota Hana...
neće samoj da joj bude lako u radnji i sa dečakom.
Šta je sad? Hoćeš nešto da mi kažeš?
Da li si nekad osećao krivicu?
Zašto?
Da li si nekad učinio nešto, poželeo nešto...
Celog sam života bio berberin.
Bolje je da ih brzo odvedeš odavde. I ženu i dete.
Losion?
Naravno.
Žene u ratu pate najviše.
One su vojnici iz senke.
A ne dobiju nikada boračku penziju.
Sve je bilo odlučeno brzo.
Da se obezbede papiri i ostalo nije bilo teško koliko su mislili.
Rekao je na stanici?
Žorž i Maksim prvi su prešli granicu.
Ester, Hana, Luiz i Simon trebalo je uskoro da im se pridruže.
Tanja se vratila u Lion da proda radnju svojih roditelja.
Kada to bude završila, pridružiće im se i ona.
Vodim vas preko.
Tamo je granica.
- Sigurno? - Uvek je tu bila.
Jesi gladan?
Prekini da pričaš.
Kad sam gladam ja to ponavljam.
Maksim, je l' tako?
Uđite.
Matild!
Evo naših gostiju. Ovo je Matild.
Sigurno ste mnogo gladni.
Sa krizom u Parizu navili smo na to.
Evo pisma.
Mama! Pismo!
Pismo?
Mala moja Nana,
sve ide dobro. Mesto je divno.
Kapetan Bero je fin čovek.
Ovde su vaše sobe.
Vaš dečak će moći ovde.
Vi, Žorž, idete na drugi sprat.
Raskomotite se.
Spavaća nam je soba divna.
Ima lep pogled na reku.
Kapetan mi je mnogo pomogao.
Našao sam posao.
Maksim, dođi da vidiš!
Žorž je otkrio seoske poslove.
Zovem ga "Kralj kolica. "
San Gotje je pravi raj.
U mom sledećem pismu idu upustva kako da nam se pridružite.
Jedva to čekam.
Reci mom malom Simonu da ga čekam da napravimo kućicu na drvetu.
Imaš li neke vesti o tvom bratu i Tanji?
Dragi Maksime, stvari u radnji postaju komolikovane.
Mušterija je sve manje.
Isto važi i za tvoje roditelje. Isto i za Luiz.
Prestale su da navraćaju i one najstarije mušterije.
Ne bih ni da znam zašto.
Mogu li da spavam sa tobom?
Zašto već ne spavaš?
Zato što hoću da spavam s tobom.
Na tatinom jastuku i da ti budeš mađioničar.
Simon sve više liči na tebe.
Kad ga pogledam ja vidim tebe.
Kako skuplja obrve, kako spava stegnutih šaka.
Maksime, čoveče moj,
strašno mi nedostaješ. Ti si moj život.
Za nekoliko dana opet ćemo zajedno da budemo.
Pitaš da li imam novosti o bratu. Nemam.
Volela bih da se Rober vrati da Tanja bude sa svojim mužem.
Uplašio si me!
Hoću Maksima!
Deniz Lamber, Žermen Lamber, Mari-Luiz Mersije.
Zar to nisu baš lepa francuska imena?
A ti si Šarl Mersije. Sviđa ti se?
Više mi se sviđa Simon Gramer.
Naravno, Gramber ćeš uvekj da budeš.
"Šarl" je samo da bi otišao kod tate.
Idem vozom!
Maksim je imao pravo, nije trebalo da se prijavljujemo.
A ovo, da bacimo?
Za svaki slučaj.
I ja.
A i ovo, gotovo je s tim.
To je to, Nana, sve je spremno.
Reka će da ti pomogne da zaboraviš na brige i muku
Uzmi.
Juče nam si pridružila i Tanja.
Sa tobom, Simonom i Ester, familija će da bude na okupu.
Svi su tamo.
Kad sam rekla da nemam vesti od muža, smejali su mi se.
Ispuniće mi želju posle osam meseci zarobljeništva.
Kada sam 1917. biu zarobljenik u Ruru, moja je devojka bila ovde.
Svakog ke četvrtka dobijala moje pismo.
Tada su se ponašali pristojno sa zarobljenicima.
Jeste li gledali "Veliku Iluziju"?
Ester jeste. Ona sve gleda.
Pričala mi je. Igrali su Žan Gaben, Frezne i Dalio.
I Fon Štojham... Fantastično!
Kažu da nije levo. Nisam iznenađen.
Vidimo se sutra.
Koje džempere da mu spakujem?
Ponašaj se lepo.
Zar ne čuješ?
Koje džempere da ponesem? Od žakara?
Sve je spremno? Da li smo sve ponele?
Idemo, devojke!
Simon i ja ostajemo.
Ne idem.
Moram da sačekam mamu i tatu. Ne mogu da dođu zbog zabrane.
Ako Rober dođe kući ranjen, moraću ja da ga lečim.
Bolje je da ostanemo.
Ne, hoću na voz i da sa tatom napravim kućicu na drvetu.
I nemoj da pušiš!
Gledaj u mene. Kako misliš da vidim?
- Gledaj u mene! - Gledam u tebe!
Tako, ne pomeraj se.
Šta mi je upalo u oko?
Ništa. Samo prašina.
Nema nikog?
Onda ću da sednem.
Vi ste iz Pariza?
Ulazite brzo.
Granica je bila ne jedan kilometar.
Trebalo je da se sačeka da padne mrak. Da se ponašaju kao stranci.
Iz dana u dan, iz jedne epizode u drgu, Luiz mi je ispričala sve.
Sve što je njoj rečeno, sve kroz šta su prošli.
Sve, osim najglavnije stvari...
Evo, uzmi malo sira. Jedi!
Nešto za tvog psa da popije?
On ne pije.
A za tvoju mamu i dalje ništa?
Polako. Zašto šiješ brzo?
Moram da piškim.
Mogu ja i sam. Nisam više mali.
Zdravo Antuan.
Lisijen, kako je?
Dobro.
Moje dame, vaša dokumenta, molim.
Madam, vaša dokumeta, molim.
JEVREJKA
To je moj sin.
Ester!
Luiz je izabrala priču da je Hana bila neoprezna i da je buncala.
Nije htela da se izvuče zaključak da je to učinila namerno.
Ipak, tri jednostvne izgovorene reči
odvele su i nju i Siomona.
Rekao mi je da uzmem ovo.
- Da bacim? - Naravno da ne.
Vratiće se on.
Sigurno su u nekom logoru.
Ima jedan u Pitivijeu.
I u Bon-la. Rolandu. Možda če tamo da nađu nekog poznatog.
Ti logori su samo obična fraza.
Pa prema tome...
Priča se da u Nemačkoj postoje neki specijalni logori,
za Jevreje i nepodobne.
Ne verujem da se tamo ponašaju lepo sa ženama i decom.
Vidiš šta je Brazijak napisao o Jevrejima?
"Počistite ih sve. Ne zaboravite ni decu. "
Ja ne ništa ne umišljam. Njihovi pogledi kao da se dodiruju!
Ma, hajde!
Nisu uradili ništa pogrešno.
Možda, ali uvek se čini kao da jesu ili kao da će da urade.
Ester, molim te!
Ti si pisala Tanji u Lion.
Tako je, gospođo, ti si joj dala adresu.
Malo putera, deco. Prava stvar.
Luiz, možeš da uzmeš ovo?
Da li da račiunam meso i vino?
Jaja i povrće su besplatni, zar ne?
Zahvaljujući Žoržu.
On kolica ne gura, spava u njima.
Nije tačno. Mrzim računanje. Da je Hana ovde...
E, prekini, molim te!
Prekini sa "da je sirota Hana ovde"! Da li si sigurna da bi volela da se vrati?
Šta je? Zar tebi nije muka od svega ovog?
Videla sam ja i gore.
- Jasno, to kažeš jer i ti... - Hajde, reci.
Da je ona privlačna?
Jeste. Privlačna je i prelepa.
Znači, opravdavaš ih.
- Ne, samo ih ne osuđujem. - Sjajno!
Kako plemenito od tebe! Ali ja sam na nižem nivou od tebe.
Pomisliš li ponekad na Hanu?
Sve vreme. Ali nju ne osuđujem.
Trudim se da to ne radim.
Daj mi cigaretu.
Razmišljala sam šta da spremimo za jelo,
ribu ili piletinu.
a onda sam rekla - ne ribu. Simon ne voli ribu.
Baš sam glupača što sam je pozvala.
Kad ih pogledam...
Nisam pobožna, ali pamtim rabinove reči na Mskimovom venčanju,
"Bez Tore brak ne znači ništa. "
Povređena sam, shvataš, Luiz?
Naravno, shvatam.
Ali se ne slažeš.
Gde će to da nas odvede?
Da se osećamo povređenim, eto!
Znači povređene smo. Za celi život.
To će da nas izjeda i da otruje sve oko nas.
A onda šta da radimo? Ne znam ni šta da mislim.
Misli na Hanu i na Simona. I nadajmo se.
I nastavimo da spremamo večeru.
Nikada oca nisam video tako uznemirenog.
Mama ti je rekla za psa?
Jeste.
Sredio sam to.
Otišao sam do radnje.
Pržalio je Hanu i Simona.
Ali odlazak njegovog psa ga je slomio.
Kako je Tanja?
Brine za tebe.
Nedelju dana po povratku u Pariz
Tanja je saznala da je Rober umro od tifusa.
Jedva da joj je i bilo žao. Bio je tako daleko.
Maksim sada zna da su Simon, Hana i njeni roditelji deportovani.
Ne zamišlja ih više kao prognanike i zarobljenike.
Nema vesti o njima.
Hoćeš da otkažemo?
Ne znam.
Više ne znam.
Više ne znaš?
Ali znam ja.
Otkazaćemo.
Čak i ako se ne vrate, gotovo je.
Zauvek.
Dva kila i dvesta. Nije puno.
Sitna beba.
Baš lepo, Ester. Mnogo ti hvala.
Pomeri se, da vidim bebu.
Treba brzo da poraste, Dobijam lepu robu.
Za promenu!
- Mogu da ga držim? - Doktor kaže da je još slabašan.
Nisam zarazna!
Kako si?
Drago mi je da si došla.
Takav je život, Maksime.
Takav je i Tanjin.
A sada će da bude i njegov.
Trebalo im je vremena da stvore svoj život,
najzad su se venčaliali i počeli da rade zajedno.
Nikada više o ratu i nestalima nisu pričali.
Promenili su naše prezime.
Sada kad sam mogao da ih pozovem, duhovi su popustili stisak.
Vremenom su mi postali saveznici u mojim pokušajima
da svoje pacijente izvučem iz mraka.
Grinberg, Hana Golda, rođena Štirn, i Simon Grinberg, zar ne?
Nedelju dana, od 10. do 17. avgusta bili su u logoru Pitivije.
Zatim su 18. poslati u Poljsku, u Aušvic.
Ugušeni u gasnoj komori 19. avgusta.
Šta je vama taj mali Simon Grinber?
Ja sam mu brat.
I mislio sam...
Spremate knjigu o deportovanoj deci.
Doneo sam njegovu fotografiju.
Nije odmah uginuo.
Sigurno je patio.
Za sve sam ja kriv.
Rekao sam mu da jeste, on je kriv za smrt svog psa,
i samo za to.
Rekao sam mu i šta je narednik Klarsfel našao,
broj konvoja, datum odvođenja u Aušvic,
njihovu smrt sledćeg jutra.
Nisu ni uspoznali svakodnevnu logorsku torturu.
Isključivi krivac za njihovu smrt bio je bes nacista.
Nadao sam se da ću da ih oslobodim njihove tajne.
Nekoliko godina kasnije moja majka nije više mogla da hoda i govori
nakon moždanog udara.
Moj se otac u početku sa tim pomirio,
ali bilo mu je previše da posmatra svoju paralizovanu šampionku,
i odlučio zajedno sa njom da stavi tačku.
Epilog
Jednog popodneva u junu, odveo sam ćerku Roz
da vidi napuštenu kapelu blizu naše kuće.
Jedan stariji čovek iz sela rekao mi je ime vlasnika tog terena,
Žoze de Šambren, ćerka predsednika Lavala.
Ovo je baš čudno. Šta je to?
Neko malo groblje, rekao bih.
"Bari, " "Pompej"... to nije groblje za ljude.
Pre je za pse.
A i za mačke?
Možda.
"Brut, 1908. "
Ovi psi su baš stari!
"Dragi Grigri 1934. - 1948"
Grigri, baš glupo ime.
"Vasko, 1979-1985. "
"Jedina njegova grešeka je bila što je uginuo. "
Sigurno su voleli svoje pse!
Roz! Fransoa!
Dolazimo, mama!
Ideš li?
Ispred tog groblja, koje je čuvala ćerka predsednika Lavala,
onog što je u smrt poslao Simon, Hanu i ostale,
došao sam na ideju da ispričam našu priču
i da je tako izvučem iz tišine.
Brut...
Pompej...
Madu...
Soko...
Vasko...
Sara...
Natan...
Rebeka...
Ervin...
Miša...
Ariel...
Judit...
Elija...
OBRADA I PREVOD Studio DONATO