ВЛАСТЕЛИНЪТ НА ПРЪСТЕНИТЕ
Не можеш да преминеш! - Гандалф!
Аз съм служител на Тайния огън, притежател на Анорския пламък.
Върви си в Сянката!
Не ще ти помогне мрачният огън, о, пламък на Удун!
Не ще преминеш!
Не! Не!
Гандалф!
Бягайте, безумци!
Не!
Гандалф!
Какво има, господин Фродо?
Нищо.
Просто сън.
ДВЕТЕ КУЛИ
Можете ли да съзрете дъното?
Не! Не гледай надолу, Сам! Просто продължавай да вървиш!
Хванете го! Хващайте, г-н Фродо!
Господин Фродо!
Мисля, че открих дъното.
Тресавища и блата, и един бог знае какво още.
Това не е реално. Нищо от него.
Какво има вътре? - Нищо.
Малко подправки. Надявах се някоя нощ да си сготвим печено пиле за вечеря.
Печено пиле?!
Човек никога не знае. - Сам. Скъпи ми Сам.
Много специални. Това е най-добрата сол в цялото Графство.
Специална е.
Малка частица от дома.
Не можем да го оставим тук и някой да ни последва.
Че кой би ни следвал надолу, г-н Фродо?
И все пак е жалко. Господарката Галадриел ми го подари.
Истинско елфическо въже. Е, нищо не можем да направим.
Вързах го с един от моите възли, няма да е лесно да се освободи.
Истинско елфическо въже.
Мордор - единственото място от Средната земя,
което не бихме искали да видим по-отблизо.
Мястото, към което се стремим, но няма начин да се доберем до него.
Приемете го, господин Фродо, загубихме се.
Едва ли Гандалф е мислел да минем оттук.
Той не мислеше и много други неща, Сам.
Но те се случиха.
Господин Фродо?
Пръстенът е, нали?
Натежава все повече.
Каква храна ни остана? - Ами, да видим.
О, да! Прекрасно.
Питки от лембас. И...
Още питки от лембас.
Обичайно не харесвам храни от други земи,
но тази елфическа храна си я бива.
Нищо не може да съкруши духа ти, нали, Сам?
E, тези дъждовни облаци биха могли.
Това място ми изглежда странно познато.
Така е, защото вече сме били тук. Вървим в кръг.
Каква е тази ужасна смрад?
Уверен съм, че някъде наблизо има гнусно блато. Усещате ли я?
Да, усещам я.
Не сме сами.
Крадци!
Гадни малки крадци!
Къде е?
Те го откраднаха от нас...
Безценното ми...
Проклети да са! Мразим ги!
Защото наше е то и си го искаме!
Това е Жилото.
Вече си го виждал преди. Нали, Ам-гъл?
Пусни го или ще ти прережа гърлото.
То ни боли, боли ни!
То смразява, хапе!
Елфи са го плели, проклети да са!
Махайте го от нас! - Тихо!
Безнадеждно е! Всички орки в Мордор ще го чуят.
Да го вържем и да го оставим. - Не!
Това ще ни убие. Ще ни убие!
Ти друго и не заслужаваш!
Може би той заслужава да умре.
Но сега го видях и наистина изпитвам жалост.
Ние ще сме много мили с тях, ако и те са мили с нас.
Махнете го от нас!
Ще се закълнем да правим каквото поиска.
Ще се закълнем!
Няма твое обещание, на което да мога да вярвам.
Заклеваме се да служим на Господаря на Безценното.
Заклеваме се... в Безценното!
Ам-гъл, ам-гъл.
Пръстенът е коварен. Той ще те привърже към обета ти.
Да... в Безценното.
В Безценното.
Не ти вярвам!
Долу! Долу, казах! - Сам!
Опитваше се да ни измами. Пуснем ли го, ще ни нападне в съня ни.
Познаваш ли пътя за Мордор? - Да.
Бил ли си там преди?
Да.
Ще ни заведеш до Черната Порта.
"До Портата" казва господарят! Да, тъй казва.
Но няма да се върнем, не, не! Не там. Не при него.
Не могат да ни накарат. Ам-гъл, ам-гъл!
Но ние се заклехме да служим на Господаря на Безценното.
Не. Пепел, пепел и прах, и жажда има там.
И ями, ями, ями. И орки, хиляди оркища.
И денонощно Голямото око бди, бди.
Хей! Връщай се веднага! Връщай се!
Ето! Какво ви казах?
Избяга, старият негодник.
Дотук с обещанията му.
Оттук, хобити. Последвайте ме!
Мери!
Закъсняхте. Търпението на господаря ни е на изчерпване.
Той иска онези плъхове от Графството веднага!
Не приемам заповеди от оркски ларви.
Саруман ще получи трофея си.
Ще му ги доставим.
Мери!
Мери! Събуди се.
Приятелят ми се чувства зле.
Той има нужда от вода. Моля ви!
Зле ли се чувства? Дайте му малко лекарство, момчета!
Престанете!
Не може да търпи питието!
Оставете го на мира! - Защо?
И ти ли искаш?
Тогава дръж си устата затворена.
Мери.
Здравей, Пип.
Ранен си. - Добре съм.
Това беше само преструвка. - Преструвка?
Виждаш ли? И теб успях да измамя.
Не се безпокой за мен, Пипин.
Какво има? Какво надушваш?
Човешка плът.
Открили са следите ни.
Арагорн.
Тръгвайте!
Ускориха бяга си.
Трябва да са доловили миризмата ни. Побързайте!
Хайде, Гимли!
Три дни и нощи преследване.
Без храна, без почивка.
Без никаква диря, освен това, което може да се види по камънаците.
Ненапразно се ронят листата на Лориен.
Може още да са живи.
На по-малко от ден преднина са. Хайде!
Идвай, Гимли! Настигаме ги.
Не се справям на пресечен терен. Ние, джуджетата, сме родени бегачи.
На къси разстояния сме много опасни.
Рохан.
Домът на Повелителите на конете.
Нещо странно става из този край.
Нечия зла воля придава бързина на тези същества
и изправя волята си срещу нас.
Леголас! Какво виждат твоите елфически очи?
Уруките се насочват на североизток.
Водят хобитите в Исенгард.
Саруман!
Светът се променя.
Кой има сега силата да се възправи срещу армиите на Исенгард...
... и Мордор?
Да се противопостави на мощта на Саурон и Саруман...
... и на съюза на Двете кули?
Заедно, господарю Саурон,
ние ще властваме над Средната земя.
Старият свят ще изгори в пламъците на индустриализацията.
Горите ще изчезнат.
Нов ред ще бъде наложен.
Ще задвижим машината на войната с мечовете,
копията и железния юмрук на орките.
Искам ги въоръжени и готови за нападение до две седмици!
Но, господарю, те са твърде много! Нямаме достатъчно средства.
Изградете бент, запрете реката, пуснете пещите да горят ден и нощ.
Нямаме достатъчно гориво, за да поддържаме огъня.
Гората Ветроклин лежи пред дверите ни.
Изгорете я. - Да.
Ще се бием за теб.
Закълнете се.
Ще умрем за Саруман.
Конниците отнеха вашите земи.
Те ви принудиха да влачите жалко съществуване сред скалите.
Убийци!
Върнете си откладнатите земи. Изгорете всички села!
Трябва само да премахнем тези, които ни се противопоставят.
Рохан ще падне пръв.
Твърде дълго тези селяни ви устояваха,
но това повече няма да го бъде. - Еотейн! Еотейн!
Вземи сестра си. Ще сте по-бързи, ако сте само двамата.
Но татко каза, че Еотейн не бива да язди Гарулф. Твърде голям за него!
Препуснете до Едорас и обявете тревога!
Разбрахте ли? - Да, мамо.
Не искам да тръгваме, мамо! - Фреда, ще ви намеря там.
Бързо!
Бързай, дете!
Рохан, господарю, е готов да падне.
Теодред!
Намерете сина на краля!
Мордор ще плати скъпо за това. - Тези орки не идат от Мордор.
Господарю Еомер, тук!
Жив е.
Теодред.
Синът ти е тежко ранен, господарю.
Попадна в засада на орки.
Ако не защитим страната си, Саруман ще ни я вземе със сила.
Това е лъжа.
Саруман Белия винаги е бил наш приятел и съюзник.
Грима...
Грима.
Орките свободно кръстосват земите ни
необуздани, необезпокоявани, убиващи на воля.
Орките носят знака на бялата ръка на Саруман.
Защо заливаш с тези тревоги вече тревожния му разум?
Нима не виждаш,
че чичо ти се умори от твоето бунтарство...
от твоето подстрекателство към война.
Подстрекателство?
Откога ти плаща Саруман?
Каква награда ти обеща, Грима?
Когато всички загинат, да получиш своя дял от съкровището?
Твърде отдавна гледаш сестра ми изпод вежди.
Твърде отдавна се влачиш по петите й.
Много виждаш, Еомер, сине на Еомунд.
Прекалено много.
От този момент си прокуден от Роханското кралство
и всичките му територии под смъртна заплаха.
Ти нямаш власт тук.
Заповедите ти не значат нищо.
Тази заповед не иде от мен.
Тя е на краля.
Подписа я тази сутрин.
Продължавай да дишаш, това е!
Дишай!
Бягат пред нас, сякаш камшиците на техните господари са по петите им.
Не продължаваме нататък,
докато не отдъхнем малко.
Напалете огън!
Мери!
Мисля си, че май сбъркахме, като напуснахме Графството, Пипин.
Какво издава този звук?
Дърветата. - Какво?
Помниш ли Старата гора? Тази на границата на Фуков край?
Хората разправяха, че имало нещо във водата,
което карало дърветата да растат и да оживяват.
Да оживяват?
Дървета, които могат да шептят, да говорят едно с друго...
дори да се движат.
Умирам от глад!
Не сме яли нищо, освен червив хляб цели три скапани дни!
Да! Защо да не хапнем малко мръвка?
Ами те?
Те са преснички!
Те не са за ядене.
А краката им?
Те не им трябват.
Изглеждат вкусни. - Назад, свиня!
Пленниците отиват при Саруман. Живи и здрави.
Живи?
Защо живи? Бива ли ги за забавления?
Те имат някаква измишльотина. Елфическо оръжие.
Господарят го иска за Войната.
Те мислят, че Пръстенът е у нас.
Щом разберат, че не е тук, сме мъртви.
Само една хапчица!
Малко от хълбочето.
Изглежда месото отново е в менюто, момчета!
Пипин!
Да бягаме!
Давай.
Викай за помощ.
Пищи! Никой няма да те спаси!
Пипин!
Изгревът е червен.
Кръв се е проляла тази нощ.
Какви вести носите от Севера, Рохански конници?
Какво дирят елф, човек и джудже в Ездитните предели?
Говорете бързо!
Кажи ми името си, конски повелителю, и ще получиш моето.
Бих ти отрязал главата, джудже, ако се издигаше по-високо над земята.
Ще умреш, преди да удариш.
Аз съм Арагорн, син на Араторн.
Това е Гимли, син на Глоин, и Леголас от Горското царство.
Ние сме приятели на Рохан и на Теоден - вашия крал.
Теоден вече не различава приятелите от зложелателите.
Дори собствения си род.
Саруман отрови разума на краля и се обяви за владетел на тези земи.
Моите спътници са хора, верни на Рохан.
Затова ние сме прокудени.
Белият магьосник е лукав.
Казват, че бродел насам-натам като старец с качулка и плащ.
Никаква мрежа не може да удържи шпионите му.
Ние не сме шпиони. Преследваме отряд Урук-Хай
на запад от равнините. Те държат в плен двама наши приятели.
Уруките са унищожени. Посякохме ги през нощта.
Видяхте ли два хобита сред тях?
Те биха били дребни, за вас - просто деца.
Не оставихме живи.
Струпахме телата накуп и ги изгорихме.
Те са мъртви?
Съжалявам.
Афузел! Арод!
Дано тези коне ви носят към по-добра участ от тази на последните стопани.
Сбогом!
Потърсете приятелите си,
но не хранете надежда.
Надеждата отдавна изостави тези земи.
Тръгваме на север!
Това е един от техните колани.
Ние ги подведохме.
Хобит е лежал тук.
И още един.
Пропълзели са.
Ръцете им са били вързани.
Въжетата са били срязани.
Дотичали са дотук...
... и са били преследвани.
Коланът!
Бягай!
Следите водят настрана от битката...
... към гората Ветроклин.
Ветроклин? Каква лудост ги е тласнала натам?
Избягахме ли от него? Мисля, че успяхме.
Ще ви изтръгна гнусните карантии!
Елате ми тук!
Дървета! Да се покатерим!
Отиде си.
Мери!
Сега ще ти разпоря корема!
Бягай, Мери!
Малки орки, бу-ра-рум!
То говори, Мери. Дървото говори!
Дърво ли? Аз не съм дърво!
Аз съм ент.
Дървесен пастир! Пастирът на гората!
Не му говори, Мери. Не го насърчавай.
Дървобрад ме наричат някои.
И на чия страна си? - Страна?
Не съм на ничия страна,
защото никой не е на моя страна, малки орки.
В днешно време никой не се вълнува за дърветата.
Ние не сме орки, а хобити.
Хобити?
Никога не съм чувал за хобити.
Това ми прилича на оркски номер.
С огън идват те, със секири в ръце.
Гризат, хапят, чупят, секат, изгарят!
Разсипници и узурпатори! Проклети да са!
Не, ти не разбираш! Ние сме хобити!
Полуръстове! От Графството!
Може да сте,
а може и да не сте.
Белият магьосник ще знае.
Белият магьосник?
Саруман!
Виждате ли? Виждате ли?
Изведохме ви!
Бързайте, хобитовци, бързайте!
Какъв късмет, че ви намерихме.
Добър хобит.
Това е блато! Завел ни е в тресавище!
Блато, да, да!
Ела, господарю. Ще те преведем по сигурни пътечки през мъглите.
Елате, хобити, елате. Ние вървим бързо.
Аз го открих, да-да.
Пътят през блатата.
Орките не го използуват, орките не го знаят.
Те заобикалят много-много мили. Бързо да вървим.
Трябва да сме тихи и бързи като сенки.
Мразя това място. Твърде тихо е.
Не сме чували птица от два дни. - Не, няма птички.
Няма птички, ставащи за дъвкане.
Изпосталяхме, да.
Изпосталяхме, Безценни.
Ето.
Какво яде той?
Вкусно ли е?
Иска да ни задави!
Не може да яде хобитова храна.
Ще гладува.
Ами гладувай тогава. Тъкмо ще се отървем от теб.
О, жесток хобит. Не го интересува дали сме гладни.
Не го интересува дали ще умрем.
Не като Господаря.
Господарят се грижи за нас.
Господарят знае.
Да.
Да, Безценно.
След като то ни завладее...
никога не ни пуска.
Не ме докосвай!
Във водата има мъртви твари, мъртви лица!
Всички мъртви. Всички прогнили.
Елфи, хора и орки.
Велика битка много-много отдавна.
Мъртвите блата, да, да, тъй им е името.
Насам.
Не следвайте светлинките!
Внимателно! Инак хобитите отиват долу при мъртвите
да палнат мънички свещици.
Фродо!
Ам-гъл? - Не следвай светлинките!
Ам-гъл! - Господин Фродо! Добре ли сте?
Толкова ярко,
толкова прекрасно.
Безценното ни...
Какво каза? - Господарят трябва да почива.
Господарят трябва да събере сили.
Кой си ти? - Не трябва да ни пита,
името не е негова работа. Ам-гъл. - Гандалф каза, че си бил речен жител.
Ръка, сърце и кост да са студени, пътници далеч от дом, спете вледенени.
Че животът ти е бил тъжна история. - Не виждат те каква съдба ги чака,
когато слънцето е скрито в мрака.
Не си бил толкова различен от хобитите някога, нали?
Смеагол?
Как ме нарече?
Това е било името ти някога, нали?
Много отдавна.
Моето име?
Моето име!
Смеагол.
Черни конници!
Крий се! Крий се!
Хайде, Фродо, хайде!
Скрийте се! Те ще ни видят! Ще ни видят!
Мислех, че са мъртви. - Мъртви?
Не, тях не можеш да убиеш. Не.
Призраци!
Крилати призраци!
Те идват да го вземат.
Те идват да вземат Безценното.
Господин Фродо! Всичко е наред.
Тук съм.
Бързо, хобити.
Черната Порта е много близо.
Оркска кръв.
Странни дири.
Въздухът е толкова застоял тук.
Тази гора е стара.
Много стара.
Пропита от спомени...
И гняв.
Дърветата разговарят помежду си.
Гимли! Свали секирата.
Те чувстват, приятелю.
Елфите го започнаха.
Да разбуждат дърветата, да ги учат да разговарят.
Говорещи дървета.
Че за какво биха си говорили дървета?
Освен за плътността на катеричия тор?
Арагорн, там има нещо.
Какво виждаш?
Белият магьосник се приближава.
Не го оставяй да заговори. Ще ни урочаса!
Трябва да сме бързи.
Вървите по следите на двама млади хобити.
Къде са те? - Минаха оттук онзи ден
и имаха нечакана среща.
Олекна ли ви сега?
Кой си ти?
Разкрий се!
Не може да бъде!
Прости ми.
Помислих те за Саруман.
Аз съм Саруман -
Саруман такъв, какъвто би трябвало да бъде.
Но ти падна!
През огън и водни бездни.
От най-дълбоката тъмница до най-високия връх
аз се сражавах с балрога от Моргот.
Докато най-накрая низвергнах врага си
и той срещна гибелта си върху планинския склон.
Мракът ме обгърна.
Отлъчи ме от мислите и от времето.
Звездното колело се въртеше над мен
и всеки ден бе дълъг като цял земен живот.
Но това не бе краят.
Отново почувствах живот в себе си.
Завърнах се, додето изпълня дълга си.
Гандалф!
Гандалф?
Да.
Така ме наричаха.
Гандалф Сивия.
Това бе името ми.
Гандалф!
Сега съм Гандалф Белия.
Отново се срещаме.
И то когато отливът започва.
Един етап от пътуването ви приключи, друг започва.
Трябва да препуснем бързо към Едорас. - Едорас?
Това не е малко разстояние! - Лоши вести се чуват за Рохан.
Зло го сполита с болестта на краля. - И няма да е лесно да го излечим.
Били сме целия този път напразно?
Нима ще изоставим горките хобити тук, в тази ужасна, мрачна и усойна...
Исках да кажа, прелестна...
просто очарователна гора.
Нещо повече от късмет е отвело Мери и Пипин във Ветроклин.
Огромна мощ е стаена тук от дълги години.
Идването на Мери и Пипин ще бъде като търкулване на дребни камъчета,
с които започва планинска лавина. - В едно не си се променил, приятелю.
Вечно говориш със загадки.
Назрява нещо, което не се е случвало от Стари времена.
Ентите ще се събудят
и ще открият, че са силни. - Силни?!
О, това е добре.
Така че спри да се терзаеш, достойно джудже.
Мери и Пипин са в пълна безопасност. Дори повече, отколкото ще бъдеш ти.
Този нов Гандалф е по-сръдлив от стария.
Това е един от Меарасите,
стига някаква магия да не е заблудила очите ми.
Сенкогрив.
Той е властелин сред конете.
И ми е бил приятел в много опасности.
Калино, ти!
О, как блести
в косите ти цветът!
Товар свещен, златочервен
по твоята глава!
Тъй прекрасен стих.
Далече ли е още? - Хум-ра-хрум. Не бъди припрян.
Вие навярно бихте рекли, че е далече.
Моят дом е в дълбините на гората тук.
В корените на планината.
Казах на Гандалф, че ще сте в безопасност,
и в безопасност ще ви запазя.
Вярвам, че и следващият стих ще ви хареса.
Той е от моите съчинения. Добре...
Под зелен покров
дърветата сънуват сън - тъй стар и вечно нов,
щом крие свеж сумрак лесът
и вятърът замре,
ела при мен!
Ела при мен, ела и виж,
че тук е по-добре!
Спете, малки полуръстове.
Нощен звук да не ви плаши.
Спете до зори.
Имам работа за вършене в гората.
Мнозина трябва да призова. Мнозина, които трябва да се отзоват.
Сянка тегне над Ветроклин.
Наближава времето, когато ще изсъхнат всички гори.
Сенчестият воал, който надвисва от изток, започва да придобива форма.
Саурон няма да търпи съперници.
От върха на Барад-дур Окото му бди неуморно.
Но той още не е тъй могъщ, че да забрави страха.
Съмнения го гризат непрестанно.
Мълвата е достигнала до него: наследникът на Нуменорците е още жив.
Саурон се бои от теб, Арагорн.
Бои се от това, в което можеш да се превърнеш.
Затова той ще атакува бързо и здраво света на хората.
Саурон ще използва марионетката си Саруман, за да унищожи Рохан.
Войната наближава. Рохан трябва да се защити
и там е първото ни изпитание. Рохан е слаб и е готов да падне.
Разумът на краля е заробен, стар похват на Саруман.
Властта на Саруман над Теоден сега е много силна.
Саурон и Саруман затягат примката.
Но пред цялото им лукавство ние имаме едно предимство...
Пръстенът остава в тайна. И това, че търсим унищожението му
още не са видели и в най-страшните си сънища.
Нито, че оръжието на врага се насочва към Мордор в ръцете на един хобит.
Всеки ден го доближава до огъня на Съдбовния връх.
Сега трябва да вярваме във Фродо.
Сега всичко зависи от бързината и тайната на неговата мисия.
Не съжалявай за решението да го изоставите.
Фродо трябва да изпълни докрай тази задача сам.
Той не е сам. И Самознай е тръгнал с него.
Тъй ли? Тъй ли било? Добре!
Много добре!
Черната Порта на Мордор.
Провидение, спаси ни!
Моят старик би ми казал туй-онуй, ако можеше да ни види сега!
Господарят рече да му покажем път до Мордор.
И добрият Смеагол го направи. Тъй каза господарят.
Така беше.
Дотук бяхме.
Не можем да минем покрай пазачите.
Погледнете! Портата!
Тя се отваря!
Виждам път, по който да слезем.
Сам! Не!
Господарю!
Не те карам да идваш с мен, Сам. - Знам, господин Фродо.
Съмнявам се, че дори и тези елфически плащове ще ни помогнат там.
Сега! - Не! Не, господарю!
Те ще ви хванат! Ще ви хванат.
Не го отнасяй на Онзи.
Той иска Безценното.
Винаги ще го търси.
И Безценното иска да се върне при него.
Не бива да позволим Той да го вземе.
Не! Има друг път. По-мрачен и по-таен път.
Защо досега не си споменавал за него? - Защото господарят не попита!
Намислил е нещо! - Казваш, че има друг вход за Мордор?
Да. Има пътечка
и много стълби.
А после...
тунел.
Той ни доведе дотук, Сам. - Господин Фродо, не!
Бе верен на клетвата си.
Не!
Води ни, Смеагол. - Смеагол много добър, винаги помага.
Ехо?
Дървобрад?
Къде изчезна той? - Сънувах най-прекрасен сън нощес.
Имаше една голяма бъчва, пълна с пушилист.
И ние го изпушихме целия. И тогава... на теб ти прилоша.
Бих дал всичко на света за едно дръпване от "Стария Тоби".
Чу ли това?
Ето го отново.
Нещо не е наред тук. Въобще не е наред.
Ти току-що каза нещо... по дървесному.
Не, нищо не казах. Просто се протягах.
Ти си по-висок! - Кой?
Ти! - От какво?
От мен! - Винаги съм бил по-висок от теб.
Пипин, всеки знае, че аз съм високият. Ти си ниският.
Хайде стига, Мери. Колко си висок? Три фута и шест стъпки, най-много?
Докато аз... аз гоня 3 фута и 7 стъпки.
3 фута и 8 стъпки!
3 фута и 8.
Ти направи нещо.
Мери, недей! Не пий от това! Мери!
Не, Дървобрад каза, че не бива да пиеш от това.
Искам малко! - Би могло да е доста опасно!
Върни ми го. Мери!
Какво става?! - Хванало ме е за крака!
Мери!
Помощ!
Върви си ти.
Не е редно да се будиш.
Яж земя! Дълбай! Пий вода!
Заспивай!
Върви си ти.
Елате, гората се събужда.
Не е безопасно.
Дърветата са подивели и опасни.
Гняв изпълва сърцата им.
Мрачни са техните помисли.
Силна е омразата им.
Ще ви наранят, ако могат.
Малцина сме останали днес.
Малцина от нас останаха, за да ги надзирават.
Защо сте останали тъй малко, щом живеете толкова дълго?
Няма ли ентчета? - Бу-ра-рум.
Не сме имали ентчета от страшно много години насам.
Защо? - Останахме без ентруги.
Колко печално. Как тъй умряха всички? - Не са умрели, не.
Изгубихме ги
и не можем да ги намерим.
Не сте ли виждали някакви, хм, някакви ентруги в Графството?
Не мога да кажа, че съм виждал.
А ти, Пип?
Как изглеждат?
Вече не си спомням.
Едорас и златният замък Медуселд.
Там живее Теоден, крал на Рохан,
чийто разум е помрачен.
Властта на Саруман над Теоден е много силна.
Господарю, синът ти е мъртъв.
Господарю?
Чичо?
Няма ли да идеш при него?
Нищо ли няма да направиш?
Внимавайте какви слова изричате. Не очаквайте топло посрещане тук.
Вероятно е умрял по някое време през нощта.
Каква трагедия за краля да загуби единствения си син и наследник.
Разбирам, че ти е трудно да приемеш кончината му,
особено сега, когато брат ти те изостави.
Остави ме сама, змийска твар!
Но ти си сама.
Кой знае какво си изричала към мрака?
В горчива среднощна безсъница,
когато целият ти живот сякаш се смалява,
и стените на покоите се свиват наоколо
като клетка около диво зверче.
Тъй красива.
Тъй хладна.
Като утрото на бледа пролет,
още чисто след зимния хлад.
Словата ти са отровни.
Това място е не по-ведро от гробище.
Не мога да ти позволя да се явиш пред краля въоръжен, Гандалф Сивоплащ.
Такава е заповедта на Грима Змийския език.
Жезълът ти.
Нима ще лишиш един старец от тоягата му?
Господарю, Гандалф Сивия идва.
Вестоносецът на бедите.
Напоследък любезността в двореца ти малко е позападнала,
Теоден, сине на Тенгел. - Той не е добре дошъл.
Защо да си ми добре дошъл,
Гандалф Буревестник?
Право думаш, господарю.
В късен час е избрал да се завърне този скитник.
Латспел бих те нарекъл аз, Зловест, зла вест - зъл гост.
Дръж си зад зъбите раздвоения език. Не съм минал през огън и смърт,
за да си подмятам лъжовни слова с някакъв жалък слуга.
Жезълът.
Казах ви да му отнемете жезъла!
Теоден,
сине на Тенгел...
предълго си седял в сенките.
На твое място бих мирувал.
Слушай ме!
Освобождавам те от магията.
Тук нямаш власт, Гандалф Сиви.
Ще те премахна, Саруман, както се премахва отрова от рана!
Чакай.
Отида ли си, Теоден умира.
Мен не можа да убиеш,
и него няма да успееш.
Рохан е мой!
Махни се!
Познавам лицето ти.
Еовин...
Еовин!
Гандалф?
Вдъхни пак волния въздух, приятелю.
Мрачни сънища ме мъчеха напоследък.
Пръстите ти лесно ще си припомнят древната сила,
щом стиснат дръжката на меч.
Та аз винаги...
съм ви служил, господарю.
От твоите церове малко оставаше да тръгна на четири крака като добиче.
Не ме отпращай от себе си!
Не, господарю!
Пусни го. Достатъчно кръв се проля заради него.
Махнете се от пътя ми!
Да живее крал Теоден!
Къде е Теодред?
Къде е синът ми?
Симбелмине... Жалейните цветове.
Те всякога са никнали по могилите на дедите ми.
Сега са покарали и върху гроба на сина ми.
Отредено било тия черни дни да ме сполетят.
Младите да загиват, а старците да остават.
И аз е трябвало да живея,
за да видя сетните дни на моя род.
Смъртта на Теодред не е била по твоя вина.
Никой родител не бива да погребва детето си.
Той бе силен приживе.
Духът му ще намери пътя към дворците на предците ти.
Не са били предупредени.
Нямали са и въоръжение.
Сега дивите планинци се движат из Западния предел и опожаряват всичко.
Купи сено, ниви с памук, дървета... - Къде е мама?
Това е само привкус от ужаса, на който Саруман ще даде воля.
Още по-могъщ ще бъде, тласкан от страха от Саурон.
Препусни и го пресрещни напред.
Отдалечи го от жените и децата. Трябва да се сражаваш!
Имаш две хиляди бойци, които сега препускат на север.
Еомер ти е верен. Хората му ще се върнат да се бият за краля си.
Вече би трябвало да са на 300 левги оттук.
Еомер не може да ни помогне. Знам какво искате от мен,
но няма да донеса още погибел на народа си.
Няма да рискувам с открита война.
Войната вече се откри над теб, независимо дали рискуваш или не.
Когато последно проверих, Теоден, а не Арагорн, беше крал на Рохан.
И какво е решението на краля?
По заповед на краля, градът трябва да бъде опразнен.
Ще потърсим убежище в Шлемово усое.
Не се товарете с ценности. Вземете само нужните провизии.
Шлемово усое! Бягат в планините, когато трябва да останат и да се бият!
Кой друг ще ги защити, ако не краля им?!
Той само прави най-добро за народа си. Шлемово усое ги е спасявало и преди.
Няма изход от този пролом. Теоден сам влиза в капан.
Мисли, че ги води към безопасност, а ще си навлекат всеобщо клане.
Крепостта на Теоден е силна, но се боя за него.
Боя се за оцеляването на Рохан.
Ще си им нужен преди края, Арагорн.
Народът на Рохан ще се нуждае от теб.
Отбраната им трябва да издържи.
Ще издържи.
Сивия странник - така ме наричаха.
Триста човешки живота съм на тази земя, а сега нямам време.
С повече късмет диренето ми не ще е напразно.
Очаквайте завръщането ми с първата светлина на петия ден.
На зазоряване... гледайте на изток. - Тръгвай.
Този кон е почти полудял, господарю. Безполезно е, оставете го.
Името му е Брего.
Беше на моя братовчед.
Брего.
Кралско име.
Чувала съм за елфическата магия,
но не съм очаквала да я съзра у един Скиталец от Севера.
Говориш като един от тях.
Израснах в Ломидол и живях там за известно време.
Освободете този приятел.
Достатъчно войни е видял.
Гандалф Белия.
Гандалф Глупака!
Нима се опитва да ме смири с новопридобитата си благочестивост?
Трима бяха, които следваха магьосника.
Елф, джудже и човек.
Вониш на кон.
Човекът...
Беше ли той от Гондор? - Не, от Севера идваше.
Един от дунеданските Скиталци, тъй мисля, че беше.
Облеклото му бе скромно.
И все пак носеше странен пръстен.
Две змии с очи от изумруди
под корона от златни цветя, които едната издига, а другата поглъща.
Пръстенът на Барахир. Гандалф мисли, че е открил наследника на Исилдур.
Изчезналият крал на Гондор. Той е глупак.
Този род се прекъсна преди много години.
Няма значение. Светът на хората ще падне.
Едорас ще бъде пръв.
Готов съм, Гамлинг.
Доведи коня ми.
Това не е поражение.
Ние ще се завърнем.
Ще се завърнем.
Умела си с меча.
Жените по нашите земи отдавна научиха, че и без меч може да те посече меч.
Не се боя от болка и смърт. - От какво се боиш, лейди?
От клетка,
зад която да остана, докато старост и умора ме накарат да я приема,
и безвъзвратно отмине всяка надежда за подвизи.
Ти си дъщеря на крале.
Дева-воин на Рохан.
Не мисля, че те чака такава съдба.
Теоден няма да остане в Едорас.
Уязвим е и го знае.
Той ще очаква нападение над града.
Ще бягат към Шлемово усое -
великата крепост на Рохан.
Пътят през планините е опасен.
Ще се движат бавно.
Ще пътуват с жени и деца.
Изпрати ездачите на уарги.
Хей, Смръдльо! Не върви толкова напред!
Защо се държиш така? - Как?
Обиждаш го. Нагрубяваш го непрекъснато.
Защото... той си е такъв, господин Фродо.
Останали му са само лъжи и коварство. Иска Пръстена. Само той го интересува.
Нямаш представа какво му е причинил. Какво още му причинява!
Искам да му помогна, Сам. - Защо?
Защото трябва да вярвам, че може да се върне в доброто.
Не можете да го спасите, г-н Фродо. - Какво разбираш ти? Нищо!
Съжалявам, Сам. Не знам защо го казах.
Аз знам.
Заради Пръстена.
Не откъсвате очи от него. Виждал съм ви.
Не ядете, почти не спите.
Взима надмощие над вас, г-н Фродо. Съпротивлявайте му се!
Знам какво да правя, Сам. Пръстенът бе поверен на мен.
Задачата е моя! Моя! Само моя!
Нима не се чувате? Не знаете ли като кого звучите?
Искаме го. Трябва ни.
Трябва да вземем Безценното.
Те го откраднаха от нас.
Подли малки хобитовци.
Лукави, лъжовни, мръсни!
Не! Не! Господарят...
Да, Безценни. Лъжовни.
Те ще те измамят, ще те наранят, ще те излъжат!
Господарят е мой приятел.
Ти нямаш приятели. Никой не те харесва.
Не слушам. Не слушам.
Ти си лъжец и крадец.
Не.
Убиец!
Махай се!
Да се махна?
Мразя те.
Какво щеше да си без мен? Ам-гъл! Ам-гъл!
Аз ни спасих. Аз бях. Оцеляхме заради мен.
Вече не.
Какво каза?
Сега Господарят се грижи за нас.
Не се нуждаем от теб.
Какво?
Тръгвай си и никога не се връщай.
Не! - Тръгвай си и никога не се връщай!
Тръгвай си и никога не се връщай!
Ние му казахме да се махне!
И се махна той, Безценни.
Няма го, няма го, няма го!
Смеагол е свободен!
Виж!
Виж какво намери Смеагол!
Млади са!
Млади са, крехки, сладки.
Яж ги, яж!
Става му лошо от теб,
като се държиш така!
Има само един начин за ядене на чифт зайци.
Какво прави той!
Глупав дебел хобит!
Съсипва ги!
Какво съсипвам? Бяха само кожа и кости.
Това, което ни трябва, са няколко хубави картофа.
Какво е тотофи, Безценни? Какво е тотофи?
Кар-то-фи. Вариш ги, мачкаш ги, правиш ги на пюре.
Прекрасни, златисти картофки с чудна пържена риба.
Дори ти няма да можеш да откажеш. - А, можем, можем.
Да разваляш хубавата риба!
Дай ни я сурова и извиваща се.
И си задръж мръсните картофи!
Ти си безнадежден.
Господин Фродо?
Кои са те? - Зли хора.
Слуги на Саурон.
Отиват в Мордор.
Мрачният владетел събира всичките си сили.
Няма да се бави още дълго. Скоро ще бъде готов.
Готов за какво? - Да започне войната си.
Последната война, която ще покрие земята с мрак.
Да тръгваме! Хайде, Сам.
Господин Фродо! Вижте!
Това е земеслон!
Никой у дома няма да ми повярва.
Смеагол?
Твърде дълго се бавихме тук.
Хайде, Сам!
Чакайте! Ние сме просто невинни пътници!
Из тия земи няма пътници - само слуги на Черната кула бродят тук.
Обвързани сме с тайна мисия. Никой, твърдящ, че се бори с Врага,
не би сторил добро, ако ни попречи. - Врага?
Неговото чувство за дълг не е по-малко от вашето, смятам аз.
Питаш се как ли се казва... и откъде идва.
Наистина ли е зъл по душа и ако не -
какви ли лъжи и заплахи са го тласнали по дългия път надалеч от родния край.
И не би ли предпочел всъщност да си остане мирно там.
Войната всички нас ще превърне в покойници.
Вържете им ръцете.
Истината е, че не се срещат много жени джуджета.
И всъщност те толкова ни приличат по глас и външност,
че често ги вземат за мъже джуджета. - Заради брадите.
Оттам идват и вярванията, че няма жени джуджета.
И че джуджетата се появяват от дупки в земята!
Което, разбира се, е нелепо.
Всичко е наред! Всичко е наред. Без паника. Беше преднамерено.
Не съм виждал племенницата ми да се усмихва от доста време.
Беше още младо момиче, когато донесоха баща й мъртъв, посечен от орки.
След това стана свидетел как чезнеше от скръб майка й.
После тя бе оставена в тревоги да се грижи за краля,
обречена да бди над старец, който я обичаше като баща.
Гимли?
Не бих могъл.
Наистина не мога.
Направих малко яхния.
Не е много, но е топла.
Благодаря ти.
Добра е. - Наистина ли?
Чичо ми ми каза нещо странно.
Той каза, че някога си потеглил на бой с Тенгел, моя дядо.
Но трябва да е сгрешил.
Крал Теоден има много добра памет. По това време беше само малко дете.
Но тогава ти трябва да си поне на шестдесет години!
Седемдесет? Не може да си на 80!
Осемдесет и седем.
Ти си един от дунеданците.
Потомък на Нуменор, благословен с дълъг живот.
Казано е, че родът ти е потънал отдавна в забрава.
Малцина останаха. Северното Кралство бе унищожено много отдавна.
Съжалявам. Хапни, моля те.
Светлината на Вечерницата не гасне.
Имам я, за да я даря на когото искам.
Както и сърцето си.
Заспивай.
Аз спя.
Това е сън.
Но пък е хубав сън.
Заспи.
Веднъж ти ми каза,
че този ден ще дойде.
Но това не е краят, а началото.
Трябва да тръгнеш с Фродо.
Това е твоят път.
Моят път е скрит от мен.
Вече е положен пред нозете ти.
Не можеш вече да отстъпиш.
Арвен...
Ако не вярваш в друго, повярвай в това.
Повярвай в нас.
Къде е тя?
Жената, която ти е подарила този накит.
Времето ни тук свършва.
Времето на Арвен свършва.
Пусни я. Пусни я да поеме с кораба на запад.
Нека отнесе любовта си към теб в Нетленните земи
при вечната зеленина. - Но това ще е само спомен за нея.
Няма да оставя дъщеря си тук да умре.
Тя остава, защото още има надежда. - Остава заради теб.
Мястото й е сред народа й.
Така ли ще си тръгнеш?
Наистина ли си мислеше, че можеш да се измъкнеш толкова рано - незабелязан?
Няма да се върна.
Подценяваш силите си в битка. Ще се върнеш.
Не за смърт в битка говоря аз. - А за какво говориш?
Имаш шанс за друг живот...
далеч от войната, скръбта и отчаянието.
Защо казваш това?
Аз съм смъртен. Ти си елф.
Беше само сън, Арвен. Нищо повече.
Не ти вярвам.
Това ти принадлежи.
То беше дар.
Задръж го.
Господарю?
Тя отплава към Нетленните земи с всички останали от нейния род.
Какво има?
Хама? - Не съм сигурен.
Уарги!
Разузнавач!
Какво има? Какво виждаш? - Уарги! Нападат ни!
Измъкнете ги оттук!
Всички конници да минат отпред!
Хайде, помогнете ми да се кача. Мога да яздя кон! Хайде!
Трябва да заведеш хората до Шлемово усое. Бързай!
Мога да се сражавам! - Не!
Трябва да го направиш. Заради мен.
Следвайте ме!
Напред, вървете напред! - Вървете към низината.
Ха така! Давай! - Не се раздалечавайте!
Ела да ти смажа хубавата муцунка!
Този се брои за мой!
Смрадлива твар.
Арагорн!
Кажи ми какво се случи и ще улесня смъртта ти.
Той е... мъртъв.
Взе, че падна от скалата.
Лъжеш!
Качете ранените на конете.
Вълците на Исенгард ще се върнат.
Оставете мъртвите.
Елате.
Най-после! - Шлемово усое!
Ето го Шлемово усое!
Спасени сме!
Спасени сме, господарке.
Благодаря ви!
Мамо! - Еотейн!
Фреда!
Къде са останалите? - Тези са всички,
които можахме да спасим, господарке.
Отведете ги в пещерите. - Направете път на краля!
Направете път на Теоден! Направете път на краля!
Малцина... Малцина сте се завърнали.
Народът ни е в безопасност.
Платихме за това с много животи.
Лейди...
Господарят Арагорн... Къде е той?
Падна.
Изтеглете всички части зад стените.
Залостете портата и поставете наблюдателен пост.
А онези, които не могат да се сражават, господарю?
А жените и децата? - Скрийте ги в пещерите.
Ръката на Саруман трябва наистина да се е удължила,
щом смята, че може да ни достигне тук.
Шлемово усое има една слабост. Външните му стени са от твърда скала,
изключая едно тясно пространство при основите му,
не по-голямо от отводнителен канал.
Как? Как може огънят да сломи камъка?
Що за устройство ще може да срути стената?
Ако стената бъде разрушена, Шлемово усое ще падне.
Дори да бъде разрушена, ще е нужен несметен брой
хиляди войници, за да превземат крепостта.
Десетки хиляди. - Но нямаме такава армия, господарю.
Нова сила се надига.
Победата й е близо.
Тази нощ земята ще подгизне от кръвта на Рохан!
Ходом марш към Шлемово усое!
Не оставяйте живи.
На война!
Няма да има зора за човеците.
Виж! Пушек на юг!
Непрестанно се надига пушек
над Исенгард тия дни.
Исенгард? - Имаше времена,
когато Саруман се разхождаше в горите ми.
Но сега умът му е сглобен от метал и колела.
Живите създания не го интересуват повече.
Какво е това?
Армията на Саруман! Войната е започнала.
Нека милостта на Валарите те закриля.
Брего.
Арвен.
Време е.
Корабите тръгват за Валинор. Тръгвай, докато е време.
Аз направих своя избор.
Той няма да се завърне.
Защо се бавиш, когато няма надежда?
Все още има надежда.
Ако Арагорн преживее тази война, пак ви очаква раздяла.
Ако Саурон бъде сразен и Арагорн стане крал,
и всичко, на което се надяваш, се сбъдне,
пак ще трябва да изпиташ горчивината от смъртта.
Дали от меч или от разрухата на времето,
Арагорн ще умре.
И не ще има утеха за теб.
Нищо няма да облекчи болката от кончината му.
Той ще намери смъртта.
Един образ на великолепието на човешките крале
в цялата му неувяхваща слава преди разпада на света.
Но ти, дъще моя...
Ти ще продължиш да мъждукаш в мрак и в съмнение,
хладна и сива като беззвезден зимен здрач.
Тук ще обитаваш,
отдадена на своята печал, под посърналите дървета,
додето светът се промени
и дългите години на твоя живот се пропилеят окончателно.
Арвен...
Нищо не те очаква тук. Само смърт.
Нима аз нямам обичта ти?
Имаш всичката ми обич, татко.
Силата на Врага расте.
Саурон ще използва марионетката си Саруман,
за да унищожи народа на Рохан.
Мощта на Исенгард е освободена.
Окото на Саурон сега се обръща към Гондор -
последното свободно кралство на хората.
Войната му за тези земи предстои.
Той долавя, че Пръстенът е близо.
Силата на Носителя на Пръстена намалява.
В сърцето си Фродо започва да разбира,
че тази мисия ще му струва живота.
Знаеш това.
Сам го предсказа.
Беше риск, който всички поехме.
В надвисващия мрак волята на Пръстена се усилва.
Сега той полага големи усилия да се завърне в ръцете на хората.
Хората, които така лесно се изкушават от могъществото му.
Младият гондорски военачалник трябва само да протегне ръка.
Само да си присвои Пръстена, и светът ще рухне.
Вече е близо.
Тъй близо до постигането на целта си.
Саурон ще има власт над всичко живо на тази земя,
чак до свършека на света.
Времето на елфите свършва.
Дали да оставим Средната земя на нейната орис?
Да ги оставим ли сами?
Какви са вестите? - Разузнавачите докладваха,
че Саруман е нападнал Рохан. Хората на Теоден са в Шлемово усое.
Но ние трябва да се погрижим за нашите си граници.
Фарамир, орките напредват. Саурон събира армия.
Източни племена и южняци преминават през Черната порта.
Няколко хиляди. Всеки ден прииждат още.
Кой брани реката на север? - Изтеглихме 500 мъже от Осгилиат,
но нападнат ли града, няма да удържим.
Саруман атакува от Исенгард, Саурон - от Мордор.
На хората ни предстои битка на два фронта.
Гондор е слаб. Саурон скоро ще ни атакува.
Ще атакува здраво. Знае, че сега нямаме сили да го отблъснем.
Според хората ми сте шпиони на орките. - Шпиони ли? Чакайте малко!
Ако не сте шпиони, какви сте тогава?
Говорете!
Ние сме хобити от Графството.
Аз се казвам Фродо Бегинс, а това е Самознай Майтапер.
Телохранителят ти? - Градинарят му.
И къде е потайният ви приятел?
Онова скитащо създание. Грозноват изглеждаше.
Нямаше друг с нас.
Тръгнахме от Ломидол със седем спътници.
Единия загубихме в Мория.
Двама бяха от нашия род.
Освен тях имаше джудже, елф и двама човеци.
Арагорн, син на Араторн, и Боромир от Гондор.
Бяхте ли приятели с Боромир?
Да.
Лично аз - да.
Значи би те наскърбила вестта, че той е мъртъв?
Мъртъв? Как? Кога?
Надявах се да узная от теб като негов спътник.
Ако нещо се е случило на Боромир, трябва непременно да ни кажете.
Неговият рог доплува до речния бряг преди около шест дни...
разцепен на две.
Освен това... сърцето ми знаеше.
Той беше мой брат.
Боромир!
Този град някога бе перлата на нашето кралство.
Място, където цареше светлина, красота и музика.
И тъй ще бъде отново!
Нека армиите на Мордор знаят:
никога повече земята на моя народ няма да попадне във вражески ръце.
Осгилиат е възвърнат на Гондор!
За Гондор! - За Гондор!
Добра реч. Прекрасна и къса.
Оставя повече време за пиене!
Разлейте бирата! Тези мъже са жадни!
Помни този ден, малки мой братко. Днес животът е прекрасен.
Какво?
Той е тук.
Само един миг на покой, не може ли да ни даде това?
Къде е най-добрият мъж на Гондор? Къде е първородният ми син?
Татко!
Казват, че си повалял враговете само с едната ръка.
Преувеличават. Тази победа е дело и на Фарамир.
Ако беше Фарамир, този град все още щеше да се съпротивлява.
Не ти ли бе поверен да го пазиш? - Щях, но бяхме твърде малко.
Твърде малко?
И ти позволи на врага да навлезе и да го превземе, когато му хрумне.
Винаги си петнил името на нашия род. - Нямах такива намерения.
Никога не си му дарил признание,
а той все пак се опитва да изпълни волята ти.
Той те обича, татко. - Не ме занимавай с Фарамир.
Зная за какво става той, а то не е много.
Има по-спешни проблеми, за които трябва да поговорим.
Елронд от Ломидол е свикал събрание. Досетих се за целта му.
Говори се, че оръжието на Врага е било намерено.
Единственият Пръстен.
Злото на Исилдур. - Попаднал е в ръцете на елфите.
Всеки ще го изиска за себе си: хората, джуджетата, магьосниците.
Не можем да позволим. Този предмет трябва да бъде донесен в Гондор.
В Гондор? - Опасно е, зная.
Винаги Пръстенът ще се опитва да поквари сърцата на простосмъртните.
Но ти си силен! А нашата нужда е огромна.
Нашата кръв е, която се пролива. Нашите воини загиват.
Саурон печели време и събира нова армия.
Той ще се завърне. И когато го стори, ние ще сме безсилни да го спрем.
Трябва ти да отидеш. Проводи ми този могъщ дар.
Не. Мястото ми е тук, при моя народ, не в Ломидол!
Нима отхвърляш волята на баща си?! - Ако някой трябва да отиде в Ломидол,
изпрати мен вместо него. - Теб? А, разбирам.
Възможност за Фарамир - военачалник на Гондор
да покаже на какво е способен. Не мисля така.
Мога да поверя тази мисия единствено на брат ти -
този, който няма да ме подведе.
Помни този ден, малки мой братко.
Командир Фарамир?
Намерихме третия.
Трябва да дойдеш с мен. Веднага.
Там долу.
Влизането в Забранения вир се наказва със смърт.
Чакат моята заповед.
Да стрелят ли?
На вира и скалата усещам хладината, тъй гали ни краката!
А сега що щем? Рибка да ядем! Още пресничка съвсем!
Чакайте.
Това създание е свързано с мен.
И аз с него.
Той е наш водач.
Моля ви, пуснете ме да сляза при него.
Смеагол!
Господарят е тук.
Ела, Смеагол!
Вярвай на Господаря. Ела!
Сега ли трябва да дойдем?
Смеагол, трябва да вярваш на Господаря.
Последвай ме, хайде!
Ела.
Ела, Смеагол.
Добър Смеагол. Точно така.
Хайде.
Не го наранявайте!
Смеагол, не се съпротивлявай! Чуй ме! - Господарю!
Достатъчно!
Къде ги водиш?
Отговори ми!
Смеагол...
Защо плаче Смеагол?
Жестоките хора ни мъчат.
Господарят ни измами.
Разбира се.
Казах ти, че е двуличен.
Казах ти, че е лъжлив.
Господарят е наш приятел, наш приятел.
Господарят ни предаде!
Не! Не е негова работа!
Остави ни на мира!
Мръсни, малки хобитовци!
Те го откраднаха от нас! - Не... Не.
Какво са откраднали?
Безценното ми!
Трябва да се махнем оттук.
Вие бягайте! Още сега!
Ще успеете!
Използвайте Пръстена, г-н Фродо, както сторихте преди.
Сложете го.
Изчезнете.
Не мога.
Ти беше прав, Сам.
Опита се да ми го кажеш, но аз...
Съжалявам.
Пръстенът ме завладява, Сам.
Ако го сложа,
Той ще ме намери.
Ще ме види.
Господин Фродо...
Значи това бил отговорът на всички загадки!
Ето че сте в ръцете ми, тук, сред пущинака -
двамина полуръстове, отряд бойци под моя команда
и Всевластният пръстен в моя власт.
Възможност за Фарамир, военачалник на Гондор...
да покаже на какво е способен.
Не!
Престанете!
Оставете го на мира!
Нима не разбирате?
Той трябва да го унищожи.
Ето къде отиваме - в Мордор.
В Огнената планина.
Осгилиат е атакуван. Искат подкрепления.
Моля ви... толкова тежко бреме е.
Няма ли да му помогнете?
Командире?
Пригответе се за тръгване.
Пръстенът отива в Гондор.
Той е жив! - Къде е той? Къде е?
Дайте път! Ще го убия!
Ти си най-големият щастливец, най-големият късметлия
и най-безразсъдният човек, когото познавам!
Благословен да си, друже! - Гимли, къде е кралят?
Закъсня.
Изглеждаш ужасно.
Голяма армия казваш? - Цял Исенгард е на крак.
Колко души? - Най-малко десетхилядна армия.
Десет хиляди?!
Това е армия, създадена само с една цел -
да унищожи света на хората.
На здрачаване ще са тук.
Нека дойдат!
Искам всеки мъж и по-силно момче до довечера да са готови за бой.
Ще отбраняваме подстъпите и портата отгоре.
Армия не е пробивала Усоева стена, нито пък е прониквала в Рогоскал!
Това не е сбирщина безмозъчни орки. Това са Урук-хай.
Броните им са яки, а щитовете - несломими.
Водил съм много войни, джудже.
Знам как да отбранявам собствената си крепост.
Ще се разбият в тази крепост като дъждовни капки.
Ордите на Саруман ще палят и грабят. Случвало се е и преди.
Нивите могат да бъдат засети наново.
Домовете - пак съградени.
Зад тези стени ще ги надживеем.
Те не идват да унищожават рохански посеви или селища,
а да унищожат вашия народ - до последното дете.
Какво би желал да сторя? Погледни хората ми!
Смелостта им виси на косъм!
Ако това ще е краят ни, ще ги накарам да го достигнат
така, че дълго да се помни!
Изпрати конници, господарю. Трябва да призовеш помощ.
И кой ще дойде?
Елфи? Джуджета?
Ние нямаме късмет с приятели като твоите.
Старите съюзници са мъртви.
Гондор ще откликне.
Къде беше Гондор, когато Западният предел падна?
Къде беше Гондор, когато враговете ни обграждаха отвсякъде? Къде беше?
Не, господарю Арагорн.
Ние сме сами.
Скрийте жените и децата в пещерите! - Трябва ни време за провизиите...
Нямаме време. Войната връхлита върху нас!
Залостете портата.
Ентите не сме се кахърили за войните на хората и магьосниците...
от доста време.
Но сега ще се случи нещо,
което не е ставало от векове.
Ентосбор.
Какво е това? - Това е събрание.
Събрание на какво?
Бук, Дъб,
Кестен, Ясен. Добре, много добре.
Мнозина са дошли.
Сега трябва да решим дали ентите ще тръгнат на война.
Скрийте се в пещерите!
Хайде! Побързайте!
Ще поставим подкрепления по стената. Ще подпомагат стрелците над портата.
Арагорн, трябва да отпочинеш. Няма да си ни от полза полужив.
Арагорн!
Изпращат ме в пещерите с жените. - Това е достойно поръчение.
Грижа за децата, храна, легла за мъжете. Що за слава има в това?
Лейди, може да дойде време на храброст без слава.
На кого да разчитат защитниците?
Позволи ми да застана до теб в боя. - Не е в моя власт да разпоредя това.
Ти не разпореждаш на другите да останат!
Те се сражават наравно с теб, защото искат да са до теб!
Защото те обичат.
Съжалявам.
Фермери, ковачи, конярчета...
Те не са войници.
Повечето са видели твърде много зими. - Или твърде малко.
Вижте ги. Те са уплашени. Чета го в очите им.
И трябва да бъдат. Триста срещу десет хиляди!
Тук имат по-голяма надежда да се защитят, отколкото в Едорас.
Те не могат да спечелят тази битка. Всичките ще умрат!
Тогава и аз ще умра като един от тях!
Остави го, друже. Остави го.
Всеки селянин, умеещ да върти меч, бе изпратен в оръжейницата.
Господарю?
Кой съм аз, Гамлинг?
Вие сте нашият крал, господарю.
И вие вярвате в своя крал?
Вашите войници, господарю,
ще ви последват към всякой край.
Към всякой край...
Де ли е конят с ездача?
Рогът засвирил къде е?
Дъжд ги отнесе и вятър
над планини и над степи.
Дни отминават на запад
в хълмове мрачни и слепи.
Как се стигна до това?
Продължава вече часове.
Трябва нещо да са решили досега.
Да сме решили? Не.
Ние едва свършихме с казването на...
"Добро утро".
Но сега вече е нощ!
Нямате цяла вечност на разположение!
Не бъди припрян.
Нямаме време!
Изтеглете се на предната стена.
Подай ми меча си.
Как се казваш?
Халет, син на Хама, господарю.
Мъжете разправят, че няма да преживеем нощта.
Казват, че положението е безнадеждно.
Това е добър меч,
Халет, сине на Хама.
Винаги има надежда.
Дотук ти се доверихме и ти не ни подведе. Прости ми.
Не бях прав да се отчайвам.
Няма какво да ти прощавам, Леголас.
Ако имахме време, щях да оправя това чудо.
Малко ме стяга в гърдите.
Това не е оркски рог!
Извикайте краля!
Отворете портата! - Отворете портата!
Как е възможно?
Нося ви вест от Елронд от Ломидол.
Някога е съществувал съюз между елфите и хората.
В незапомнени времена сме се сражавали и сме умирали заедно.
Дойдохме да почетем този съюз.
Най-желани сред нас сте!
Горди сме още веднъж да се сражаваме рамо до рамо с хората.
Можеше да избереш по-добра позиция.
Друже, живееш с късмета си, дано той те споходи и тази нощ.
Приятелите ти са с теб, Арагорн.
Да се надяваме, че и тях ще ги споходи същият късмет.
Не проявявайте милост, защото не ще получите такава!
Какво става навън? - Да ти го опиша ли?
Или би желал да ти намеря сандък?
Стойте!
Започва се.
Приготви се за стрелба!
Броните са им слаби във врата и под мишниците.
Пускай стрелите!
Някой уцели ли нещо?
Обстреляйте ги.
Огън! - Огън!
Пратете ми ги! Хайде!
Стълби! - Добре!
Мечове! Мечове!
Леголас, вече двама!
Моите са седемнайсет!
Няма някакъв остроух елф да ме надмине!
Деветнайсет!
Мери.
Току-що взехме единодушно решение.
Да?
Съобщих имената ви на целия Ентосбор...
... и ние стигнахме до решение,
че вие не сте орки.
Е, чудесна новина.
А Саруман? Взехте ли решение за него?
Не бъди припрян, господарю Мериадок.
Припрян? Нашите приятели са там.
Те се нуждаят от помощта ни! Не могат сами да водят тази война.
Война? Да. Тя засяга всички ни.
Стъбло, клон и корен.
Но трябва да разбереш, млади хобите,
че много време е нужно,
за да се каже нещо на староентски.
А ние никога не казваме нещо,
освен ако то не си заслужава дългото казване.
Седемнайсет. Осемнайсет.
Деветнайсет! Двайсет!
Двайсет и един!
Пътеката!
Това ли е всичко?
Това ли е всичко, което можеш да измислиш, Саруман?
Застреляй го, Леголас!
Убий го!
Подпрете портата!
Удръжте ги! Отблъснете ги!
Арагорн!
Гимли!
Ентите не могат да възпрат тази буря.
Трябва да я издържим, както винаги сме правили.
Как може това да е решението ви?!
Това не е наша война.
Но вие сте част от този свят.
Нали?
Трябва да помогнете. Моля ви!
Трябва да направите нещо.
Ти си млад и смел, господарю Мери,
но твоето участие в тази история приключи.
Върни се у дома.
Може би Дървобрад е прав. Нямаме място тук, Мери.
Тези събития са твърде големи за нас. Какво можем да направим всъщност?
Но си имаме Графството.
Може би трябва да се приберем.
Пламъците на Исенгард ще се разпрострат
и горите на Скътана паланка и Фуков край ще изгорят.
И всичко, което е било зелено и добро на този свят, ще изчезне.
Няма да го има и Графството, Пипин.
Арагорн!
Изтегляй се към вътрешността!
Измъкни хората си оттам!
Халдир!
Какво правите? Защо спирате?
Халдир!
Укрепете портата!
Удръжте ги!
Към портата! Извадете мечовете си!
Направете път!
Не можем да ги удържим дълго.
Удръж ги! - Колко време ти трябва?
Колкото можеш да ми дадеш.
Гимли!
Греди!
Укрепете портата!
Хайде. Ще ги премажем!
Доста път е дотам.
Хвърли ме. - Какво?
Не мога да скоча дотам! Трябва да ме хвърлиш!
Не казвай на елфа.
Нито дума.
Укрепете портата! - Направете път!
Следвайте ме до барикадата. Пазете ни гърбовете!
Още една греда насам! - По-високо!
Бързо удръжте портата!
Гимли! Арагорн! Изчезвайте оттам!
Арагорн!
Изтегляйте всички!
Изтеглете ги!
Изтегляй се! Оттегляй се!
Те преминават!
Крепостта е незащитена! Отстъпление! Оттегляй се!
Побързайте! Всички вътре! - Оттеглете се!
Ще ви оставя на западната граница на гората.
Оттам можете да продължите на север към родните си земи.
Чакай! Спри!
Спри!
Обърни!
Обърни. Занеси ни на юг! - На юг?
Но така ще преминете точно покрай Исенгард.
Да, именно. Ако тръгнем на юг, можем да се промъкнем покрай Саруман.
Рискът до опасността е по-малък - последното, което той би очаквал.
Аз не виждам логика,
но пък вие сте доста дребни.
Може и да си прав.
На юг, тъй да бъде.
Дръжте се, малки жители на Графството.
Винаги съм обичал да ходя на юг.
Някак си ми се струва, че се спускам.
Да не си луд? Ще ни хванат! - Няма. Не и този път.
Вижте!
Осгилиат гори.
Мордор дойде.
Пръстенът няма да спаси Гондор. Силата му е само да унищожава.
Моля ви! Пуснете ме!
Побързайте!
Фарамир! Трябва да ме пуснеш!
... и малкото семейство полски мишки,
които понякога се покатерват по мен и ме гъделичкат ужасно.
Те винаги се опитват да се промъкнат някъде, където...
Много от тия дървета бяха мои приятели.
Създания, които познавах още от лешник и жълъд.
Съжалявам, Дървобрад.
Мнозина бяха надарени с глас.
Саруман.
Вълшебниците би трябвало да знаят тия неща!
Няма достатъчно зло проклятие нито в елфическия,
нито в ентическия или човешкия език за подобна измяна!
Виж! Дърветата! Те се движат!
Къде отиват?
Имат сметки за разчистване с орките.
А аз с Исенгард ще си разчиствам сметките тази вечер.
Със скалите и камъните.
Да! Хум-рум, идвайте, приятели!
Ентите отиват на война.
Много е вероятно да вървим към своята гибел.
Последния щурм на ентите.
Фарамир, орките са завзели източния бряг. Твърде много са.
До довечера ще ни надвият.
Господин Фродо?
Пръстенът Го зове, Сам. Окото му почти ме вижда.
Дръжте се, г-н Фродо. Всичко ще е наред.
Отведи ги при баща ми.
Кажи му, че Фарамир му провожда могъщ дар.
Оръжие, което ще промени хода на тази война.
Искаш ли да знаеш какво се случи с Боромир?
Искаш ли да знаеш защо умря брат ти?
Опита се да вземе Пръстена от Фродо, след като бе дал клетва да го брани!
Опита се да го убие! Пръстенът подлуди брат ти!
Пазете се!
Господин Фродо?
Те са тук.
Дошли са.
Назгули!
Стой тук. Не се показвай на открито.
Търсете прикритие!
Крепостта е превзета. Всичко свърши.
Ти каза, че никога няма да падне, докато войниците ти я отбраняват.
И те още я отбраняват! Загиват, отбранявайки я!
Те влизат!
Преодоляха вратата!
Няма ли друг изход от пещерите за жените и децата?
Няма ли друг изход?
Има един проход. Ще ги отведе в планините.
Но няма да стигнат далеч. Урук-хаите са твърде много.
Предай на жените и децата да тръгват към планинския проход.
И барикадирайте входа! - Толкова много смърт.
Как хората да устоят срещу подобна безумна омраза?
Препусни с мен насреща им.
Препусни и се изправи срещу тях. - За смърт и слава.
За Рохан.
За народа ти. - Слънцето изгрява.
Очаквайте завръщането ми с първата светлина на петия ден.
На зазоряване гледайте на изток.
Да.
Да!
Рогът на Шлем Твърдоръки ще затръби в Усоето...
за последен път!
Да!
Дошъл е часът заедно да изтеглим мечовете!
Бедата иде с огън и погибел! Напред към гняв,
напред към смърт и към червена зора!
Напред, Еорлинги!
Гандалф.
Крал Теоден устоя сам.
Не сам.
Рохирими!
Еомер.
За краля!
Да!
Удар. Добър удар.
Разрушете бента!
Освободете реката!
Пипин, дръж се!
Дръжте се, малки хобити!
Какво правите?
Къде отивате?
Аз съм.
Вашият Сам.
Не познавате ли своя Сам?
Не мога да сторя това, Сам.
Знам.
Всичко се обърка.
Въобще не биваше да сме тук.
Но сме.
Това е като в легендите, господин Фродо.
Онези, истинските.
Изпълнени с мрак и опасности са те.
Понякога не ти се иска да знаеш края, защото как краят може да бъде щастлив?
Как може светът отново да бъде същият, когато такива злини са се случили?
Победа! Победихме!
Но в крайна сметка, Сянката е само мимолетна.
Дори и Мракът трябва да премине, нов ден ще дойде.
И когато слънцето изгрее, ще грейне още по-ярко.
Такива са легендите, които запомняш. Те означават нещо,
дори да си твърде нищожен, за да разбереш защо.
Но мисля, господин Фродо, че разбирам.
Вече знам. Хората в тези легенди
са имали безброй възможности да се върнат, но не са го сторили.
Те продължили напред, защото те са се осланяли на нещо.
А ние на какво се осланяме, Сам?
Че има и добро на този свят, господин Фродо.
И си струва да се борим за него.
Е, Фродо Бегинс, мисля, че най-после се разбираме.
Знаеш законите на страната ни - законите на баща ти.
Ако ги пуснеш, ще платиш с главата си.
Тъй да бъде!
Освободете ги.
Стойте извън гората! Пазете се от дърветата!
Окончателен резултат - 42. - Четиридесет и двама?
Не е зле за остроух елфически принц.
Лично аз се закръглих на 43.
Четиридесет и три. - Той беше вече мъртъв.
Гърчеше се. - Гърчеше се,
задето го бях центрирал с брадвата по нервната система!
Не изглежда особено щастлив, а? - Ни най-малко, Мери.
И все пак предполагам, че гледката ще да е доста добра отгоре.
О, да. Това е чудесен имот. Чувал съм, че и персоналът си го бива.
Какви ги вършиш? - Нищо.
Светът се нормализира, това е. - Още не. Умирам от глад.
Късмет, дано намериш нещо сносно тук. Мъртви плъхове и мухлясал хляб.
Складовете на Саруман!
Не мога да повярвам.
Не може да бъде.
Може! - Дългодолски лист.
Най-добрият пушилист в Южната околия. - Чудесен е. По буре за всеки.
Чакай. Да го споделим с Дървобрад? - Да го споделим?
Не.
Мъртви растения и прочее. Не мисля, че той би разбрал.
Би могъл да е далечен роднина.
Схващам. Не бъди припрян.
Точно.
Ра-хрум.
Това е старият канал. Минава точно под реката
направо към края на града. Ще намерите прикритие в горите там.
Военачалник Фарамир,
показахте се като човек, сър - от най-достойните.
Графството трябва наистина да е невероятно място, г-н Майтапер,
където градинарите са на почит.
Накъде, след като достигнете горите? - Ам-гъл казва, че има пътека
близо до Минас Моргул, която се изкачва към планините.
Сирит Унгол?
Нали така се казва? - Не!
Не!
Да. - Фродо,
казват, че някакъв мрачен ужас се крие из проходите над Минас Моргул.
Не можеш да тръгнеш по този път. - Това е единственият път.
Господарят казва, че трябва да отидем в Мордор,
така че трябва да опитаме.
Трябва.
Върви, Фродо. Нека те съпровожда благословията на всички добри хора.
Благодаря ти.
И дано смъртта те намери бързо, ако ги отведеш към беда.
Хайде, не изоставай.
Г-н Фродо не искаше тези Скиталци да ти причинят зло.
Знаеш това, нали? Той се опитваше да те спаси.
Да ме спаси? - Тъй че не го помни с лошо.
Прости и забрави. - Не, не, не помним с лошо.
Ам-гъл, ам-гъл.
Да, господарю. Добри хобити.
Много благородно от твоя страна. Наистина много благородно, Ам-гъл.
Гневът на Саурон ще бъде ужасен, а отмъщението му - бързо.
Битката за Шлемово усое приключи.
Битката за Средната земя тепърва започва.
Всичките ни надежди сега са в двамина малки хобити
някъде в пустошта.
Питам се дали някой ден ще попаднем в песен или легенда.
Питам се дали хората някога ще кажат: "Хайде да чуем за Фродо и Пръстена."
И някой ще отговори: "Да, това е любимата ми приказка".
Фродо е бил храбър, нали, татко?" - "Да, моето момче...
най-прочутият хобит, а това не е малко."
Пропусна един от главните герои - юначния Самознай.
"Искам още за Сам, татко.
Фродо не би стигнал далеч без Сам."
Хайде, не се подигравайте, господин Фродо. Аз говорех сериозно.
И аз.
"Юначния Самознай."
Смеагол?
Няма да те чакаме, хайде!
Господарят. Господарят се грижи за нас.
Господарят няма да ни причини зло. - Господарят наруши обещанието си!
Не питай Смеагол. Беден, беден Смеагол.
Господарят ни предаде! Зъл, двуличен, лъжлив!
Ще му извием мръсния малък врат!
Да го убием, да го убием!
Да ги убием и двамата! После ние ще вземем Безценното...
и ние ще бъдем Господар!
Но дебелият хобит всичко знае. Винаги гледа.
Тогава ще му избодем очите.
Ще му извадим очищата и ще го накараме да пълзи.
Да. Да. Да!
Ще ги убием и двамата.
Да! - Не. Не!
Твърде е рисковано. Прекалено рисковано!
Къде изчезна?
Ам-гъл, къде си? - Смеагол?
Ще оставим Онази да го направи.
Да. Тя може да го стори.
Да, Безценни, тя може!
И после ще го вземем, след като са мъртви.
След като са мъртви.
Хайде, хобити. Още дълъг път ви чака!
Смеагол ще ви покаже пътя. Следвайте ме.
BD Ripped
Превод АСПАРУХ КАЛЯНДЖИЕВ
Синхронизация, редакция и тайминг Phoenix