25.000
БРИГАДУН (1954)
Джийн Кели, Ван Джонсън, Сид Чарис
Илейн Стюарт, Бари Джоунс, Хю Лейн, Албърт Шарп,
Вирджиния Блосър, Джими Томпсън, Доди Хийт
сценарий Алън Джей Лърнър
музика - Фредерик Лоуи текст - Алън Джей Лърнър
музикален директор Джони Грийн
хореография Джийн Кели
продуцент Артър Фрийд
режисьор Винсент Минели
Веднъж в планините,
в планините на Шотландия,
късно през нощта, при стръмния бряг на реката,
там, в планините,
в планините на Шотландия,
двама изморени ловци
се заблудиха.
И ето какво се случи.
Случиха се странни неща
с двамата уморени ловци,
които се заблудиха.
Бригадун! Бригадун!
Цъфтящ под
синьото небе.
Бригадун! Бригадун!
Там сърцето ми
завинаги
остана.
Нека светът замре
около нас.
Нека небесата
плачат над нас.
Бригадун! Бригадун!
В моята долина
ще бъде
любовта.
Хайде на площада!
На панаирния площад.
Ще продавам говеждо
на площада, приятели.
Всички на панаира.
Ейл за продажба или за размяна.
На площада, приятели. Ейл за продажба или за размяна.
На площада, приятели.
Всички насам.
Насам, в града. Бързайте насам от хълмовете.
Там ще продавам вълнени дрехи. На площада, приятели.
Бързайте насам от фабриките.
Всички бързайте насам.
Бързайте насам, на панаира.
Бързайте насам, всички насам.
Отвсякъде елате на панаира.
Бързайте насам от хълмовете.
Бързайте насам от фабриките.
Бързайте насам, в речната долина.
Бързайте насам, деца. Бързайте насам, възрастни.
Бързайте насам от тъкачния стан.
Бързайте насам от метлите и ведрата.
Бързайте насам отвсякъде.
Какво, не виждате ли, че има панаир
на площад "Макконахю."
Аз продавам малко мляко и каймак.
Опитайте и ще се закълнете, че това са най-добрите мляко и каймак,
които някога е давала някоя крава.
За такава прекрасна стока, искам много ниска цена.
С млякото и каймака, уви,
нищо не можеш да направиш, ще се наложи да ги продадеш,
защото кравата няма да си ги вземе обратно.
Бързайте към панаира!
Елате на панаира!
Всички, моля, насам, при Сенди.
Приближете към сергията на Сенди.
Продавам най-хубавите захарни бонбони, които някога сте вкусвали.
Самият аз ги ям и без съмнение, те са сладки, хубави и сочни.
И така, дами, надявам се, че ще купите цялата ми стока,
тъй като много съм се трудил за нея.
Бързайте насам, на панаира.
Бързайте насам, в речната долина. Бързайте насам, деца.
Бързайте насам, възрастни. Бързайте насам от тъкачния стан.
Бързайте насам от метлите и ведрата.
Бързайте насам отвсякъде.
Какво, не виждате ли, че има панаир
на площад "Макконахю."
Дай още веднъж да погледна картата.
Да видим. Ето го Очиндейл.
Доколкото помня, той трябваше да е вляво, но не си спомням.
Ето го. Ето го Брейкърк. - Той трябва да е вдясно.
Къде сме, по дяволите? - Какво има в средата?
Нищо. - Точно там се намираме.
В нищото ли? - Да.
За човек с моите възможности, това е идеалното място.
Ще се разкараме от тук, когато се разсее мъглата.
Трябва да е тъжно да си птица и да знаеш, че сега е ловния сезон.
Ти си толкова точен стрелец, че птиците няма от какво да се боят.
Така ли? Погледни. - Почакай минутка. Това не е яребица.
С теб чудесно играем ролите на ловци.
Дойдохме тук от Ню Йорк и още първата нощ се заблудихме.
Може би е по-добре да вървим нагоре, вместо надолу.
Искаш ли да пийнеш? - Не, благодаря.
Добре. Така ще има повече за мен. - Каза ми, че така ще скъсим пътя.
Да, но аз съм ужасен лъжец.
Освен това, не ми плащат за това.
Помня как веднъж се забавлявах с едно хубаво момиче
и тя постоянно ме молеше да оставя това занимание.
И веднъж така и направих.
Разбрахме, че няма за какво повече да говорим и се разделихме.
Има нещо в тази гора,
което ме кара да чувствам себе си, все едно съм в църква.
Ако бяхме там, щях да знам точно къде е изхода.
Ти в нищо ли не вярваш? - Разбира се, че вярвам.
Така ли? И в какво? - Във всичко, което мога да разбера.
Във всичко, което е реално за мен.
Това, което мога да взема, да изям, да чуя, да видя и да помириша.
А нещата, които не разбираш? - Игнорирам ги.
Не е трудно, нали? - Освен това е удобно.
Завиждам ти. - Защо?
Толкова си доволен от себе си. - Да. А ти?
Аз не съм.
Това е най-голямата глупост, която някога съм чувал.
Имаш прекрасна работа и си сгоден за чудесно момиче.
Заблудил си се в прекрасна гора. Какво повече искаш?
Не знам. Нещо не е както трябва.
Особено между Джейн и мен.
Всичко извън това, ми се струва грешно.
Как бих размислил да се женя. Но не мога да се наканя.
Нима не я обичаш? Обичаше я, когато тръгнахме от Ню Йорк.
Понякога ми се струва, че не мога да обичам истински.
Понякога ми се струва, че никой вече не е способен на това.
Това са глупости. Не говори като човек с комплекс за малоценност.
Не го заслужаваш. - Какво имаш предвид?
Повечето мои приятели с комплекс за малоценност са прави.
Те не са толкова добри, като останалите.
Но ти си млад, обаятелен, добре устроен.
Хей. Виж това.
Прилича на село. - Да.
Струва ми се, че каза, че на картата тук няма нищо.
Да. Искаш ли да погледнеш картата? - Не, вярвам ти.
Нека се спуснем долу. Там трябва да има хора.
Те трябва да ядат. Там ще намерим храна.
Странно, че ги няма на картата.
Може да не обичат публичността.
Джини. Джини!
Ще паднеш от прозореца. - Опитвам се да видя Чарли.
Знам, но не трябва.
Лоша поличба е да видиш младоженеца преди сватбата.
Сложи роклята в сандъка.
Мислиш ли, че той се радва, че ще се ожени за мен
или мислиш, че вече е започнал да съжалява за това?
Е, ако го видя, ще го питам.
А сега побързай.
Татко, ти как се чувстваше, когато предложи на мама да се омъжи за теб?
Аз не съм й предлагал. Тя ми предложи.
Беше ли щастлив? - Е, добрия й вкус много ми хареса.
Фиона, ако видиш Чарли му кажи
да дойде тук и да се запише в семейната Библия.
Да, татко. - Отивам при г-н Лънди.
Върви на панаира. Купи всичко, което е нужно за сватбения обяд.
Да, татко. - Но помни, само най-необходимото.
Искам в дадения случай да проявя гостоприемност,
а не благотворителност.
Кога се каниш да се замислиш за собственото си омъжване?
Когато срещна този, който ще ме накара да се замисля за това.
Нима до сега никого не си срещнала?
Не, още не.
Това не те ли тревожи? - Да, малко.
Но не мисля заради това да се омъжа за грешния човек.
Много момичета, както е известно на всички,
се стараят да се омъжат до 25 години,
затова те се съгласяват на почти всяко предложение.
От него се иска само да е мъж и да е жив.
А аз си имам мечта и няма да направя компромис.
Знам, че някъде има младеж за мен.
Някой ден той ще се появи на хоризонта.
Но ако няма,
ще си остана стара мома.
Глупаво е, бихте казали,
глупаво е да остана
очаквайки избраника си.
И колко съм щастлива
да сдържам сърцето си, докато той не дойде,
минавайки наоколо.
Когато той дойде,
един поглед и ще разбера,
че той е моя избраник,
когото аз толкова съм чакала.
Дори и да стана на 40, докато той не дойде,
никога, никога няма да съжалявам.
Така както е силна надеждата ми,
че той ще дойде, минавайки наоколо.
Както виждате,
аз вярвам,
че някъде има уморен младеж,
свободен,
който чака
своята избраница.
Мен.
Какво правиш, докато чакаш
кога момчето ти ще дойде при теб?
Е, когато никой не гледа,
падаш на колене
и се молиш, молиш,
и се молиш.
Но в кръга на момичетата без мъж,
о колко дълго трае нощта.
Страхувам се, че нощта е по-дълга, когато
младежът не е правилния.
Да чакам избраника си
е по-приятно за мен,
отколкото да съм с друг
на поляната.
И да мечтае за избраника си,
и да безделничи по цял ден.
Такава съм
и такава ще си остана завинаги.
Дори и да стана на 40, докато той не дойде,
никога, никога няма да съжалявам.
Така както е силна надеждата ми, че той ще дойде, минавайки наоколо.
Както виждате,
аз вярвам,
в това,
че някъде има уморен младеж,
свободен,
който чака
своята избраница.
Мен.
Добро утро, Фиона!
Благодаря. Добро утро, г-це Фиона.
Добро утро, г-н Бийтън. - Добър ден.
Какво търсите? - Жилетка за татко, за сватбата.
Разбира се. Джин и младия Делримпъл се женят днес, нали?
Въпреки че тя не избра сина ми, Хари,
се радвам, че е такъв добър младеж, като Чарли.
Няма ли да се намери някоя жилетка, която би му отивала?
Мисля, че да. Ще изпратя Хари да скокне до вкъщи и да провери.
Приятели, моля за вашето внимание!
Днес е втория ден от нашата благословия.
И така, за да ви напомни, г-н Лънди начерта карта на града ни
и ме помоли да я закача на площада, там,
където всички ще можете да я виждате и да си спомняте.
Ето границите на градчето ни.
На изток е моста. На запад е стария път към църквата.
На север е каменната ограда на края на гората.
а на юг е езерото Харолд.
Нека никой не ги преминава или ще разгневим Господ
и нощта ще се спусне над нас завинаги.
Вторият ден от благословията? Не разбирам.
Искрено съжалявам. - Недей.
Ако някой се кани да ме съжалява, нека това съм самия аз.
Не е честно, че Чарли Делримпъл се жени за нея, Фиона.
Той получи всичко - училище в Единбург, а сега и Джин.
А аз - нищо. Само да бъда като в капан в това градче през целия си живот.
Погледни тук. Виждаш ли границите?
Не и за мен.
Това по-скоро са размерите на затвора ми.
Хей, синко, би ли могъл да ни кажеш къде може да получим закуска?
Този младеж ще стане голям разбойник, когато порасне.
Извинете, бихте ли могла да ни кажете къде се намира местната гостилница?
Какво е това?
Има ли наблизо място където можем да закусим?
Не знам, господине. - А какво знаеш?
Как се казва този град?
Не знам. Извинете ме.
Вие сте в Бригадун.
Добро утро.
Трябва да го извините. Изглежда, че не е много на себе си.
Тук рядко идват хора.
Как казахте, че се нарича града ви?
Бригадун.
Това е странно. Няма го на картата. - Не ме учудва.
Знаете ли, че го няма на картата? - Да.
Не намирате ли, че това е много високомерно от ваша страна?
Защо го няма на картата? - По добри причини.
Е, виждате ли, г-це...
Кемпбъл. - Благодаря.
Опитваме се да закусим. Наблизо има ли гостилница?
Гостилница? Не мисля, но ако вървите по пътя, ще попаднете на площада.
Там ще можете да си купите, каквато храна поискате.
Много ви благодаря. - За нищо.
Приятен ден. - Приятен ден.
Приятен ден.
Погледни!
Колко смешно се обличат тук.
Може би днес е деня, когато се снимат за пощенски картички.
Здравейте.
Това не може да бъде. Трябва да има нещо особено във вас.
Това мляко се продава, нали?
Да. - Нямате нищо против да си налея?
Един момент, господине. Първо трябва да видя парите ви.
Парите ми? - Покажи му парите.
Погледни цифрата! - Изглеждат забавно.
Какво им даде? Парче уран?
Не, само един шилинг. Колко глупаво изглежда.
Да, това е много интересно, господине, но според мен не става.
Какво искате да кажете, че нищо няма да ми продадете ли?
Моля за извинение, господине. Не мога.
Защо? - Не мога да ви обясня, господине.
Това се е случило много отдавна.
Е, добре дошли в Бригадун. Как попаднахте тук, джентълмени?
Дойдохме от Греймур, на 10 км в тази посока.
6 км. Това е далече.
Трябва да сте гладни. Ангъс, има ли закуска за нашите гости?
Чарли, парите им... - Не ми трябват парите им.
Днес е денят на моята сватба, приятели. Вие сте мои гости.
Вземете. Хляб, кифли, кекс.
Да, но за начало да пийнем малко ейл от калуна.
Сенди!
Ето ме. - Ейл за гостите ни.
Ейл за всички!
И така, вие се жените днес. Това е чудесно.
Да, така е. Довечера, за г-ца Джин Кемпбъл.
Кемпбъл? - Да.
Изглежда, че току-що съм видял годеницата ви. Много е хубава.
Да, така е.
За нейно здраве. За нейно здраве!
За нашите гости! - Да!
И за г-н Форсайт. Надявам се, че знае колко съм
му благодарен за това, че е направил чудото си за мен.
Какво е това? - Нашият местен тост, господине.
И нека Господ днес ме благослови така, както аз бих го благословил,
ако аз бях Него, а той Чарлз Делримпъл.
Предполагам, че повече няма да те видим в кръчмата.
Да, приятели. Дните ми в кръчмата свършиха.
Бях скитник,
водех свободен живот, и само странях
от всяко момиче,
което се опитваше да ме омае.
Но един ден срещнах момиче,
което ми даде ръката си и аз останах с него.
А сега по зелената трева,
ще си отида вкъщи с любимата си Джин.
Вкъщи, вкъщи, вкъщи с любимата си Джин.
Вкъщи, вкъщи, ще си отида вкъщи с любимата си Джин.
В Абърдийн, доколкото ми е известно,
живяло момиче на име Джо,
и всяка вечер в 10:00
аз се срещах с нея в тъкачницата.
Но повече няма да я видите тук.
Още повече в тъкачницата в 10:00.
Сега по зелената трева
ти...
ще си отидеш вкъщи с любимата си Джин.
Вкъщи, вкъщи, вкъщи с любимата си Джин.
Вкъщи, вкъщи. Ще си отида вкъщи с любимата си Джин.
Привет на всички женени мъже.
Скоро ще си имам жена и ще оставя вашите на мира.
Несъмнено тя е моята любима
и е всичко, което ми е нужно.
Предложи за нея някаква цена,
без значение дали губиш или печелиш,
все пак по зелената трева
ще си отидеш вкъщи с любимата си Джин.
Вкъщи, вкъщи, вкъщи с любимата си Джин.
Вкъщи, вкъщи,
ти...
ще си отидеш вкъщи с любимата си Джин.
Не можете да спрете! - Давай!
Вкъщи, вкъщи, вкъщи с любимата си Джин.
Вкъщи, вкъщи, ще си отида вкъщи с любимата си Джин.
Вкъщи, вкъщи, вкъщи с любимата си Джин.
Вкъщи, вкъщи, ще си отида вкъщи с любимата си Джин.
Вкъщи, вкъщи, вкъщи с любимата си Джин.
Вкъщи, вкъщи,
ще си отида вкъщи
с любимата си
Джин. - Вкъщи, вкъщи,
Вкъщи, вкъщи, вкъщи, вкъщи,
вкъщи с любимата си Джин, да.
Мег Бруки току-що ми каза на задната врата,
че в града има двама чужденци.
Да. - Искаш да кажеш, че си знаела?
Защо не ми каза? Ти видя ли ги?
Да. - Разкажи ми за тях.
На какво приличат? Как изглеждат?
Има кестеняви коси и е малко по-висок от татко.
Има много приятно лице. - А другият?
Другият ли? И той е такъв, предполагам.
Наистина не го запомних. Видях го за кратко.
Откъде са? Къде са тръгнали?
На площада, да си купят храна. Сигурно вече са си тръгнали.
А може би не са. Ще отида да видя.
Ще купя хляб.
Джин! Полудя ли?
Как можеш дори да си помислиш да излезеш от вкъщи днес?
Предполагам, че веднага ще отидеш при Чарли.
Искаш да започнеш брака си с лош късмет ли?
Аз ще отида за хляб. - Но, Фиона...
Нима някой някога е виждал булката в деня на нейната сватба?
Учудвам се как изобщо можеш да си го помислиш.
Много е мило.
О, ти си щастливец. Просто си щастливец.
Забелязала си го?
Женен ли си?
Това не е за мен. Не вярвам в брака.
Виждал съм мнозина щастливи младежи да се провалят в брака.
О, вие сте храбър и красив младеж, г-н Дъглас.
Трябва да ме видите, когато почивам. Направо съм здравеняк.
У нас, в Бригадун, има малко младежи.
Недостатъчно за още някоя или недостатъчно за вас?
В града има толкова малко свободни младежи.
Трудно е за момичетата да си намерят съпруг.
Би било много мило, ако останете. Ще можете ли?
Трябва да питам приятеля си.
Дойдохме тук на лов за яребици.
И дойдохме от този хълм...
Добро утро, скъпа.
Чарли, баща ми ме помоли да ти напомня,
да дойдеш да се запишеш в семейната Библия след обяд.
Ще дойда. - Хареса ли ви закуската, господине?
Много. Благодаря. - Къде е невестата ми?
Вкъщи, трепери.
Нима това не е годеницата ви? - Не, приятелю.
Това е по-голямата й сестра, Фиона.
Ще мога ли да поискам още малко ейл? - Налей си.
Така, старче. Забавлявай се.
Мислех, че сме тръгнали на лов. - Да.
Ще се видим на сватбата.
Мога ли да ви помогна? - Не, благодаря.
Не се каня да ходя надалеч. - Днес сте много заета, нали?
Да, сестра ми... - Чух, че ще се омъжва.
Преливам от щастие. - Много мило от ваша страна.
Съвсем не. В този случай, нейното щастие е и мое.
Освен това, Чарли е чудесен младеж...
Да, така е.
Това ми напомня за онези дни,
когато виждаш някого, който се радва от предстоящата сватба.
Нима това е необичайно? - Така ми се струва.
Веднъж си мислех за срещата с министъра
и, разбира се, не се надувах така, както Чарли.
О?
Какво "О"? - Удивена съм.
Вие не сте от онзи сорт младежи, които мислят да улегнат.
Не съм казвал това. Само казах, че се замислих за брака.
Е, ако го чувствате така, добре е, че не сте се оженил.
Да, предполагам, че е добре, че не съм се оженил.
Добро утро, Фиона. - Добър ден, г-жо Макинтош.
Това е... - Олбрайт. Томи Олбрайт.
Приятно ми е. - Той просто минава.
Откъде сте? - От Америка.
Вие сте американец?
Какво лошо има в това? - Не, нищо.
Хляб, г-жо Макинтош. - Да.
Андрю! Ела до прозореца и погледни чужденеца! Той е американец!
Тя ни дава хляб срещу нашите картофи. - Това е мило.
Тя е много мила госпожа. Просто...
Тук рядко идват хора.
Да. Вие разбирате всичко. - Не, не разбирам.
Не разбирам едно, свързано с това място.
Хлябът ще е готов след един час. Ще ви го донеса вкъщи.
Благодаря ви, г-жо Макинтош. - Приятен ден.
Приятен ден.
Цял ден исках да го направя. Сега накъде?
Трябва да набера малко цветя за украсата довечера.
Къде точно?
На далечния хълм, там, където расте калуна.
Ще имате ли нещо против, ако се разходя?
Защо го искате? - Защо ли?
Е, не знам точно.
Може би защото няма какво да правя.
Или, може би, защото това място ме заинтересува
и ми се прииска още малко да съм тук.
Или, може би, защото си спомних какво облекчение изпитах,
когато разбрах, че днес сестра ви се омъжва, а не вие.
Не бихме ли могли да се разходим заедно,
под сянката на дърветата.
Там, където на склона на хълма расте калуна,
нежно полюшван от вятъра.
Това е, което бих искал -
да видя калуна,
но с вас.
Майската мъгла се гуши във сумрака
и цялото небе е в облаци.
Така че вземете ръката ми и нека се разходим
там, където е калуна на хълма.
Утринната роса проблясва там,
лениво пее ручей
и всичко, което искам, е да поскитам
там, където е калуна на хълма.
Може да има други дни, по-добри и по-прекрасни,
може да има друга пролет, по-богата и по-прекрасна,
но те няма да бъдат същите.
Те ще идват и ще си отиват.
Затова
знам,
че когато мъглата се гуши във сумрака
и цялото небе е в облаци,
ако теб те няма там, на мен няма да ми се иска да поскитам
там, където е калуна на хълма.
Калуна
на хълма.
Ето жилетката ви, г-н Кемпбъл. - Благодаря, Хари.
Радвам се да те видя.
Един момент, младежо. - Какво?
Защо не ми подаде ръка? Аз не съм ти враг.
Може и да не искате, но сте ми враг, както и всеки в това градче.
Защо ненавиждаш всички?
Не мога да гледам как тя се омъжва за друг, а не за мен.
Какво да правиш, когато разбираш, че живота ти не струва пукната пара?
Не мога да остана тук.
Не мога да постъпя в университет и да стана някой,
и не мога да получа Джин.
Затова нищо друго не ми остава, освен да ненавиждам всички
в този проклет град.
Никога няма да намериш спокойствие чрез омраза, младежо.
Това още повече ще те откъсне от света
и този град, проклет дотолкова, колкото ти го смяташ.
За всички останали това е благословено място.
Кой беше? - Донесоха жилетката ми.
Време е да се приготвяш. - Чакам Фиона.
Къде е тя, татко? Няма я от няколко часа.
Върви си в стаята. Затвори вратата.
Чарли, ела до прозореца.
Ето Библията. Там има перо и мастило.
Сега седни и пиши направо под имената:
на моята скъпа починала жена.
А когато свършиш, си върви!
Да, господине.
Идвам тук всеки ден.
Това звучи потресаващо и бих искал да не ми вярвате.
Прекрасен изглед. - Благодаря.
За какво? - За това, че тук ви харесва.
Много съм щастлива.
Май е лесно да ви ощастливят? - Да.
Не съм работил така, откакто учех в колежа,
което ми се струва че е било преди 2000 години.
Искате да кажете, че се уморихте? - Да, момиче, уморих се.
Нали затова ме доведохте тук, така че може ли да поспя?
Не съм и мислила, че една дълга разходка ще измори толкова млад човек.
Млад човек ли? - Да, вие сте много млад.
Вие или лъжете преднамерено, или виждате каквото искате.
Аз съм стар, вехт и бързо разлагащ се.
Баща ми и майка ми са се запознали под този навес.
Всички правим грешки. - Майка ми беше циганка
и веднъж минала покрай този навес и видяла спящия ми баща.
Той й харесал и тя решила да се омъжи за него.
И така, тя събула обувките му, седнала на онзи камък там
и започнала да чака той да се събуди.
И малко след това съм се родила аз.
Това е една от най-хубавите приказки за лека нощ, която някога съм чувал.
Какво има отдолу, баща ви ли?
Много ви благодаря. Вие сте повече от любезна.
Сега, ако искате да сте великодушна до края, си вървете.
Просто не ми се иска да ви оставя.
Така е по-добре. Когато спя, издавам всякакви неприятни звуци.
Кой ви е казал? Вие не сте женен. - Веднъж бях сгоден.
Вие сте просто щастливец. Трябва ви някой, който да се грижи за вас.
Не знам, за какво говорите. Просто искам да спя.
Сега си вървете!
Да си вървя?
Но нима не виждате? Вие страшно много ми харесвате.
Когато ви гледам, чувствам все едно, че мравки ми лазят по гърба.
Това отблъсква, като идея, която съм чувал отдавна.
Ако любовта беше хоби, вие бихте била екземпляр от някоя колекция.
Всички мъже сте еднакви.
Много се надявам на това. - Всички сте животни!
Получавате от момичетата каквото си поискате и сбогом!
Получавам каквото искам ли? Дори не мога да ви накарам да си отидете!
Точно това имам предвид. Мислех, че ще ми направите предложение.
Затова ме доведохте тук. Сбъркали сте за мен.
Вие определено имате прекалено развито въображение.
Кажете ми поне една причина, поради която, аз, напълно непознат човек
трябва да ви направя предложение, на вас, абсолютно непозната жена,
в това време на деня? - Защото вие сте младеж, а аз момиче.
С такава философия трябва да имате много провокационна кариера.
А сега си вървете. По-надалеч от мен.
Но... - Заемете се с делата си.
Фиона! Там е пълно с бял калун.
Томи, стойте!
Там няма бял калун.
Разбира се, че има. Пълно е...
Какво има? Какво ви изплаши? - Нищо.
Този мост ли? Защо на лицето ви е изписан такъв страх?
Не мога да ви кажа. - Защо?
Фиона, какво има? Какво става тук?
Какъв е този тост на Чарли за някакво чудо?
Хей, погледни! Томи!
Какво има? Томи!
Добре ли си?
Ако мразя някого, то това си ти.
Всеки цивилизован човек вече би загинал.
Може би слънцето ми е дало сили,
за да мога да преплувам езерото Ломонд и да съм си вкъщи след половин час.
Може би въздуха ми е дал тласък,
тъй като целия искря
и живея.
Какъв ден прекарах.
В какво рядко състояние на духа съм,
все едно съм влюбен.
На лицето ми има усмивка
за цялото човечество,
все едно съм влюбен.
Цялата музика на света
прилича на камбанка, която звъни за мен
и, между другото, почувствах,
когато тази камбанка започна да звъни,
мога да се закълна, че това почувствах,
все едно
съм влюбен.
Когато вървяхме по стръмния бряг на реката,
не обелихме нито дума.
Така беше.
И ръката й беше в моята,
което направи света прекрасен.
Така беше.
Все едно
съм влюбен.
Все едно съм влюбен.
Животът изглежда,
че прилича на камбанка, която звъни
за мен.
И, между другото, почувствах,
когато тази камбанка започна да звъни,
Мога да се закълна,
че беше все едно
съм влюбен.
Връщаме ли се? - Не бързаме.
Нека останем още малко. Довечера ще има сватба.
Твоята ли? - Много смешно.
Мислех, че сме дошли в Шотландия на лов за яребици.
Бих искал да отстрелям поне една птичка, преди да е свършил деня.
Какво има? - Хей.
Трябва да съм си загубил ума. Чуй.
"Оженили се: Елизабет Ланг и Андрю Кемпбъл.
"2 юли 1719 г. "
Е, и какво? Хората и тогава са се женили.
Не, почакай малко. "Деца: Фиона.
Родена на 10 октомври 1732 г.
Джин. Родена на 8 април 1736 г. "
Е?
Фиона ми каза, че Джин е 4 години по-малка от нея.
Е? - Те са записани в тази Библия!
Глупости. Просто са ги кръстили в чест на тези.
Знаеш ли фамилията на Чарли?
Делримпъл, нали? - Делримпъл, да. Ето.
"Оженили се: Джин Кемпбъл и Чарлз Чизхолм Делримпъл
на 24 май 1754 г. "
Сега какво ще кажеш?
Поздравления.
Не разбирам.
На картата Бригадун го няма.
Всички странни неща, които се случиха, когато бях с Фиона,
всички тези разкази за чудеса,
а сега и това.
Защо това те развълнува толкова?
Ако са щастливи да не забележат, че са минали 200 години, остави ги.
За това трябва да има логично обяснение, разбираемо дори и за теб.
Не си длъжен нищо да ми обясняваш. Мен това не ме интересува.
Какво има, Томи?
Името ти е записано в тази Библия? - Да.
Някой, изглежда, е повредил книгата ви.
Какво означава това? Трябва да ми разкажеш.
Трябва да има обяснение, нали?
Да, има, но не мога да ти кажа.
Има ли някой, който може? Трябва да разбера.
Трябва да говориш с учителя. - С кого?
С нашият учител, г-н Лънди.
Къде живее той? - Надолу по пътя върху някое дърво.
Той не живее на дърво. Г-н Лънди е велик човек.
Добре, Томи, ще ви заведа при него.
Не бих искала,
защото ще ви бъде трудно да повярвате в това, което ще чуете.
Но бих искала...
бих искала да останете с мен
до края на дните ни.
Заведете ни при г-н Лънди. - Да.
Това неофициална визита ли е или трябва да сложа триъгълната си шапка?
Добър ден, г-н Лънди.
А, здравей, Фиона. Каква приятна изненада.
Г-н Лънди, искам да ви представя г-н Томи Олбрайт
и г-н Джеф Дъглас. - Добър ден, господа.
Как я карате, господине? - Добър ден.
Откъде сте, господа? - От Ню Йорк.
Ню Йорк? - Някога това беше Нови Амстердам.
Сега разбрах. - Англичаните го преименуваха.
Поверително е, въпреки че Вашингтон се организира,
ние се каним да ги изгоним, но пазете това в тайна.
Джеф, няма ли да си затвориш устата?
Г-н Лънди, предполагам, че ще бъдете така добър
да разкажете на тези господа за Бригадун.
Те чуха и видяха много и, несъмнено, са озадачени.
Така е, озадачени сме. - Много бих искала той...
Тоест те, да научат.
Разбирам.
Седнете, господа? - Благодаря.
Разбрах, че само вие можете да ми разкажете за това място.
Това така ли е? - Не, не е така.
Г-н Форсайт би могъл да ви разкаже.
Форсайт ли? Чувал съм за него, но никога не съм го виждал.
Разбира се, че не. Предполагам, че е мъртъв.
Между другото, и аз предполагам същото.
Трябва да ви предупредя, че няма да повярвате на това, което ще ви разкажа.
Всичко е наред. Вече ни предупредиха. Защо да не повярваме?
Защото това, което се е случило в Бригадун, е чудо,
а повечето хора не вярват в чудеса. В чудесата трябва да се вярва,
а вярата, струва ми се, че е умряла, като...
Г-н Форсайт? - Да.
И така, чудото се случи... Нека си спомня.
Какъв ден сме днес? - Петък.
Петък. Значи, че чудото се е случило точно преди 200 години.
Преди 200 години в горната част на Шотландия измъчвали вещици -
зли магьосници, които отклонявали шотландците
от ученията на Господ и Дяволът завладявал душите им.
Те, несъмнено, били ужасни, разрушителни жени.
Не вярвам да има такива при вас. - Вещици ли?
Да. Ние ги наричаме по друг начин.
Няма значение, че те не били истински магьосници,
защото и вие, и аз знаем, че такива няма,
но тяхното влияние, несъмнено, било съвсем истинско.
По това време у нас, в Бригадун,
имаше един стар свещеник на име г-н Форсайт
и той бил много добър човек.
Най-добрият човек в Шотландия. - Вярвам ви.
Никой не е обичал така паството си, както г-н Форсайт,
но той остарял и го тревожело, че скоро
ще му се наложи да изостави тези, които толкова много обичал.
Но най-много се притеснявал заради вещиците.
Сега си представете, че те още не се били появили в Бригадун,
но той знаел, че групата им идва насам.
И започнал да мисли, не трябва ли да направи нещо,
за да защити хората си не само от тях,
но и от всичкото зло, което може да дойде в Бригадун
от външния свят след смъртта му.
Тогава веднъж дойде при мен и ми каза,
че е решил да измоли от Бога чудо.
И в ранното утро на сряда, веднага след полунощ,
той се изкачил на хълма зад границите на Бригадун
и се помолил на Бог.
И тогава, в тишината на спящия свят,
той помолил Бога, Бригадун
и всичките му жители,
да изчезнат в планинската мъгла.
Изчезнали...
но не завинаги.
Те ще се връщат такива, каквито са били, за един ден
на всеки сто години.
Хората ще водят обичайния си живот,
но всеки път, когато се събудят сутрин,
това ще бъде 100 години по-късно.
И когато те се събудили на следващия ден,
това било след 100 години.
По този начин, г-н Форсайт се погрижил за това,
да няма промяна в живота на хората.
Те просто не се задържат във всяко столетие и то не им влияе.
Имате предвид, че...
Имате предвид, че когато вечер си легнете да спите
и когато се събудите на следващия ден, е със 100 години по-късно?
Да.
И всеки ден е със 100 години по-късно? - Да.
А какво станало със свещеника? - Никога повече не го видяхме.
Разбирате ли, той измолил такова чудо,
за което трябвало някаква жертва, и той поднесъл такава жертва.
Е, каква голяма жертва можел да предложи той?
Бил отделен от тези, които толкова обичал.
И ето защо останал на хълма над Бригадун,
където се изпълнило неговото чудо.
Той никога повече не видял Бригадун.
И всичко това се е случило преди 200 години?
Да, младежо. За нас, разбира се, всичко е само преди 2 дни.
Може ли да ви питам нещо?
Да предположим, че на някого тук му омръзне и той поиска да замине?
Тогава какво? - Е, той не може да замине.
Значи и аз трябва да остана? - Не, младежо.
Но съгласно договора на г-н Форсайт с Господ,
ако някой, който се е родил в Бригадун, си замине,
чудото ще свърши за всички.
И същата нощ, когато хората заспят,
Бригадун ще изчезне завинаги.
Вижте, не казвам, че вярвам във всичко това,
но просто за пример...
да допуснем, че чужденец, като...
е, като мен...
дойде в Бригадун и поиска да остане.
Ще може ли?
Да, ще може. Г-н Форсайт се е погрижил за това.
Да не е някакъв трик? - Не, младежо.
Чужденец може да остане, ако се влюби в някого тук.
Не в Бригадун, а в някой от жителите на Бригадун,
достатъчно, за да пожелае да даде всичко,
за да остане тук с този човек.
Което е абсолютно вярно, тъй както човека,
когото ти толкова силно обичаш.
Всичко е възможно.
Да. Всичко е възможно.
О, Фиона, не искаш ли да се преоблечеш за сватбата?
Да.
Томи, ще се видим ли?
Ще бъда там.
Ще се разходя наоколо,
за да видя дали това място ще изчезне, както казахте.
Сега трябва да бързам. Довиждане, г-н Лънди,
и ви благодаря.
Тя е чудесно момиче.
Да, аз също го забелязах.
Кажете, г-н Лънди, щастливи ли сте да живеете в такова малко градче?
Разбира се, че да, младежо.
В края на краищата, слънцето свети и през пукнатина в покрива.
Но на какво прилича нощта, когато легнете да спите?
За мен това е все едно нощта ме носи на ръце
към най-отдалечения облак
и аз съм там до сутринта.
И все пак, понякога ми се струва, че чувам странни гласове.
Гласове ли? - Да.
Но не мога да си спомня нито една дума,
и все пак, тези гласове са пълни с ужасна мъка.
И често ми се струва, че ме викат да се върна.
Обмислих това, когато не спях,
и ми се струва,
имам такова чувство, че чух външния свят.
О, трябва да беше цяла тълпа народ...
търсещи...
Бригадун.
Бюканън!
Дъглас!
Линдзи!
Ще има сватба.
Сега в Бригадун нямаме свещеник.
В повечето селища това би било непреодолимо препятствие,
но когато няма свещеник,
в съответствие със законите на Шотландия,
двама души могат да се оженят по искрено взаимно съгласие.
Няма нужда нищо да се записва. Всичко, което трябва,
е да си обещаят един на друг, че ще се обичат,
докато са живи.
Хайде, младежо.
Ще те обичам до смъртта си
и ще направя всичко, за да ти бъда добър съпруг.
Аз също ще се постарая
да ти бъда добра и любяща съпруга.
Сега женени ли сме, г-н Лънди? - Да, момче, женени сте.
Хайде, целуни я.
Г-н Форсайт би искал сега да е тук, сигурен съм,
но докато вие бъдете добри и честни съпрузи,
няма да пропаднете, а ще живеете с Божията благословия,
и г-н Форсайт не би желал да иска повече.
Всичко, което направих, е че прекалено силно те желаех.
Напускам Бригадун!
Но това ще е края на всички нас! Чудото ще свърши!
Трябва да го спрем. Бягай в гората! Сенди и Ангъс, на моста!
Робърт, вземи хора и тичайте при старата църква.
Фиона, истина ли е? Може ли да направи така, че Бригадун да изчезне?
Да, ако премине границата.
Хари Бийтън!
Хари Бийтън! Хари Бийтън!
Вървете и го заловете! Заловете го!
Бягайте, хора, или никога няма да видите утрешния ден.
Тичайте и го спрете. Спрете го.
Бягайте, планинци, или за вас никога не ще настъпи утрешния ден.
Хари Бийтън!
Бийтън обезателно ще мине оттук
и ние не може да сме прекалено далече зад него, момчета.
Вие там, бягайте при стръмния бряг на реката.
Вглеждайте се във всеки или няма да го намерите, момчета.
Ще се спусна към ручея
и, Господи, ако го видя, ще го върна тук.
Претърсете хълма до върха.
Намерете го, момчета, или утрешния ден никога, никога не ще настъпи.
Тичайте и го спрете. Спрете го.
Бягайте и го заловете сега
или утре няма да можете да миришете ливадата.
Тичайте и го спрете. Спрете го.
Бягайте, планинци,
или за вас никога не ще настъпи утрешния ден.
Хари Бийтън!
Ако го видите,
бързо го хванете. Много животи зависят от това.
Те не трябва да загинат тази нощ.
Те трябва да знаят, че утрешния ден непременно трябва да настъпи.
Тичайте и го спрете. Спрете го.
Разпръснете се,
но не забравяйте, че времето е против нас.
Тичайте и го спрете. Спрете го.
Бягайте, планинци,
или за вас никога не ще настъпи утрешния ден.
Как се случи това? - Сигурно е паднал на камъните.
О, бедното момче!
О, Хари, синко, синко.
Как може да си толкова неблагодарен?
О, толкова ме е срам от теб.
Толкова ме е срам от теб.
Всички погледнете тук. Достатъчно мъка за една сватбена нощ.
Не казвайте на никого, че е умрял. Кажете, че сме го спрели.
Ще дочакаме до утрото.
Ще го прибера вкъщи. Никой няма да го види.
Татко, какво се е случило? - Всичко е наред. Успокой се.
Много ли е пострадал? - Само малко се е поохлузил.
На сутринта ще е добре. Моля всички да се върнат на сватбената вечеря.
Идваш ли, Фиона? - Да, татко.
Ангъс, виждал ли си Томи, американеца?
Да, скъпа. Видях го как мина през моста.
Ангъс, не се ли е връщал? - Не съм го виждал.
Спряха го навреме. Беше близо до ручея.
Да, чух.
О, Фиона, когато си мисля за това, което можеше да се случи...
Целият ти свят можеше да изчезне завинаги.
Мислех, че светът ми е изчезнал. Мислех, че си си отишъл.
Без да се сбогувам с теб?
Знаеш, че не бих постъпил така.
Разбира се, че не.
Томи, скъпи.
Не мога да си тръгна от теб.
Не мога.
Лънди каза, че може да останеш, ако се влюбиш силно в някого,
а аз съм влюбен.
Обичам те.
По-добре да побързам и да го намеря. Имаме малко време.
Сега тебе ли гонят? - Търся Лънди.
Трябва да ти кажа нещо много важно.
Не мисля да се връщам с теб. Ще остана тук.
О, това е много мило.
Моля те, Джеф, бъди сериозен, поне сега.
Да. Аз винаги съм сериозен.
Казвам ти, че се чувствам част от нея и от всичко това,
повече отколкото чувствах Джейн и всички останали вкъщи.
Великолепно. - Не мога да замина. Тук е мястото ми.
Да, тук е мястото ти, добре. Няма никакво съмнение.
Да доиш крави по нощите, да отглеждаш плодове,
да плетеш въжета, да избиваш масло.
Това е за теб, младежо. Ще получиш наградата си.
И, само си помисли, ще се наложи да се занимаваш с това винаги, винаги...
в града, в който "винаги" е най-дългото на света.
От всички тези работи, които казваш, няма никаква полза.
Нима не виждаш? Вярвам в нея.
И още повече вярвам в това място, и не мога да замина.
Е, деца, ето какво се случи с Томи днес.
А неговия приятел, Джеф? Нима той не се е забавлявал?
Тази вечер той тичал из гората след разгорещен шотландец,
който можел да накара всички тези хора да изчезнат,
ако беше пресякъл грешната улица.
Е, затова Джеф си помислил, че вижда птица,
кацнала на дървото, и стрелял в нея.
И нещо паднало на земята.
Той припнал, и какво, мислиш, видял? Това бил разгорещения Хари.
Да, господине, момчето-скитник, мъртъв и лежащ там.
Искаш да кажеш, че ти...
Да убиеш някого на друго място би било ужасно престъпление.
Но Хари бил жител на малко градче, което го нямало,
и той, вероятно, никога не е живял.
Тук, възможно е, дори да не е имало никаква гора.
Самият този ден, вероятно, никога не е настъпвал,
защото, виждаш ли, това е приказка. - О, Джеф, бедничкият.
Трябва да се чувстваш ужасно. - Как мислиш, че трябва да се чувствам?
Как трябва да се чувствам в магия подобна на тази?
Мечтите, момче, всички са направени от магични желания.
Или това е лагер за лунатици. Не знам какво става тук.
След като това място не го е имало, то няма никакво отношение към нас
и всичко, което се е случило с нас, не се зачита!
Как е възможно, когато не го разбираш?
И си готов да оставиш семейството си, приятелите си, живота си, заради това?
Дори няма за какво да говорим. Сега да отидем да се сбогуваме с тези хора
и да им благодарим за пикника.
Съмняваш ли се, момчето ми?
Ако вярваш толкова силно, колкото ти се струва, не стой.
Томи, Фиона ми каза, че искаш да останеш.
Ще те чакам на моста.
Томи, той какво имаше предвид?
Какво е това?
Фиона, аз... Мислех...
Не се срамувай от себе си, момче.
В живота е трудно да отдадеш всичко на всекиго,
въпреки, че обикновено това е начина да получиш всичко.
Трябва да побързаш, Фиона. Няма много време.
Фиона, разбираш ли всичко?
Така ми се струва. - Не съжаляваш ли, че дойдох?
Не, радвам се. Сега няма да съм толкова самотна.
Истинската самота не е безнадеждно да се влюбиш,
а изобщо да не се влюбиш.
Ако имах още малко време. - Вината не е твоя.
До края на дните ни!
Не е защото не те обичам. - Знам, знам.
За да остана, не трябва да имам нито страхове, нито съмнения.
Да, Томи, да.
Довиждане, Томи, и не забравяй, всеки ден, всяка нощ,
сега и завинаги...
че те обичам.
Обичам те.
Питър, Питър, оставих кучето в колата.
Би ли могъл да помолиш шофьора да го заведе вкъщи и да го нахрани?
Не мога да се реша на развод с общо имущество и данъци.
Но ти ще плащаш издръжка. - Но на нея й трябват пари.
Не мога да ги дам. Това не е честно по отношение на децата.
Скъпа, извини ме, че закъснях, но имах ужасен ден.
Новият ми аналитик е божествен.
Има изумителна нова теория.
Той вярва, че детството изобщо не влияе на никого.
Звучи като мечта. - Намерих своя идеал.
Ще лъжа, ще мамя, ще крада за тази компания,
но няма да им дам същността си.
Чувствам, че човек е полезен за организацията, докато...
Да, днес спечелих. - Нека Андре го направи за 6:00 ч.
Предай му от мен, че ако развали соса, то този път...
Велика малка кола. Да, Джеф.
Веднъж, ако влезнеш вътре, в една от тези вносни коли...
Но, скъпа, защо не се опиташ да се поставиш на мое място?
Франк, налей ми още бренди.
Това е бърбън, господине. - Така ли?
Минаха 4 месеца, откакто се върнахте от Шотландия.
Така ли? Току-що реших, че това не ми харесва.
Не е толкова хубаво, като уискито на майка ми. Ще си взема бренди.
Да, господине. - Скъпа, днес няма да дойда.
Знам, но не мога да се откъсна от шефа си.
Той получи онова момиче, с което иска да се забавлява
и му е нужен свободен мъж, за да не си помислят, че той е с нея.
Да, скъпа.
По-добре ми донеси две чаши вода, Франк.
Знам, скъпа, но можем да отбележим именния ти ден утре.
Скъпа, не мога повече да говоря. Трябва да вървя. После ще ти звънна.
Франк? Извинете.
Извинете. - Вечеря, г-н Дъглас?
Не. Донеси сметката за обяда ми. - Разбира се.
Струва ми се, че днес няма да вечерям вкъщи.
Франк, още една чаша. - Толкова скоро? А къде е предишната?
Изчезна... като Бригадун. - Като кое, господине?
Така наричаха брат ми, който избяга.
Добър вечер, г-н Олбрайт. Масата ви сега ще е готова.
Благодаря, Питър. - Томи, Томи.
Какво мислиш за делото на Паркър?
Ще ти кажа утре. - Много ме интересува...
Ще ти кажа утре. Ще ти се обадя.
Олбрайт, как мина срещата тази сутрин? Отлично ли?
Отлично. - Всичко се обсъжда открито.
Което внесе свежа струя. - Отлично.
Кажи, как обработих стареца? - Отлично.
Благодаря, Олбрайт.
Здравей. - Здравей.
Тук е горещо. - Това не е жега, а хуманност.
Добър вечер, г-н Олбрайт. - О, благодаря, Франк.
Виждал ли си Джейн? - Тук ли се срещате?
Да. - Ще пийна и се махам.
Жената най-много от всичко мрази най-добрия приятел на годеника си.
Ще й се наложи да си загуби остатъка от деня,
за да научи тайните, които той знае. - В течение на месеци я отбягвах.
Не се тревожи за това. Смятам, че ако погледнеш
в душата на всяка жена, това ще й хареса.
Кога е сватбата ви? - Не знам.
Не знам дали искам да се женя. - Защо?
Защото, старче, обичам друга
и не мога да я забравя.
И бедата е там, че щом не мога да бъда с нея, никой не ми трябва.
Всичко ми напомня за нея.
Говоря с хората, и те могат да кажат само една дума,
която да отвори вратите на спомените ми, а след това...
се отнасям на хиляди мили... е, ти знаеш.
След това бавно се връщам към разговора, те ми задават въпрос
и аз не знам какво да им отговоря.
Не чувам нито дума. - Ти си очарователен събеседник.
Не е лесно.
Здравей, Джейн! - Здравей, Джейн!
Колко си неуловим! - Здравей, Джеф.
Бях напълно зает в офиса. Искаш ли да пийнеш?
С удоволствие. Обичайното, моля. А къде е масата ни?
Как си, Джеф? - Скъпи, минаха седмици.
Прекрасно, Джейн. Как си? - Съжалявам.
Имах лека настинка, но болестта вече...
Можеше да се обаждаш по-често. - Мразя да се обаждам.
Масата е готова, г-н Олбрайт. - Благодаря.
Ще ти звънна по-късно. - Здравей!
Довиждане! Франк, запиши това към сметката.
Сметката ви е много голяма, господине. - Както и аз!
Джейн, изглеждаш прекрасно. - Както и ти.
Ще си поръчаме ли вечеря? - Не, първо ще си допием.
Скъпи, бих искала да беше с мен през уикенда.
Бях в Кънектикът, на лов с коне. Видях много красиви места.
Интересно. Колониален стил, а отгоре красив хълм.
Там, където е калуна
на хълма.
Утринната роса
проблясва там.
Лениво пее
ручея.
И всичко, което искам, е да поскитам
там, където е калуна...
Струва ми се, че не искаш?
А? Да, може би.
Искаш да кажеш, че някога си мислил за това?
За какво? - Да се отдалечиш на 90 км от Ню Йорк.
Не, не бих искал. - Така си и мислех.
Така казах и на г-н Бредвил.
На кого? - Хърбърт Бредвил.
А той кой е? - Агент по недвижими имоти...
Току-що ти казах, че съм се видяла с него.
Каза, че ще му се обадиш. И без това всичко организирам.
Между другото, все още ли искаш Джеф да ти бъде шафер?
Да, ако той може.
Защо?
Няма значение. Просто е един такъв непоносим тези дни.
Всички ще ни вкара в гроба.
Може би на мен всички са ми безинтересни, Джейн.
Ти определено избягваш обществото след връщането си от Шотландия.
Дори ми се струва, че нещо наистина много те тревожи.
Ти, разбира се, не би ме накарал да чакам и...
очаквайки избраника си.
И колко съм щастлива
да сдържам сърцето си,
докато той не дойде, минавайки наоколо.
Даде ми пръстена, нали? - Да, разбира се.
Когато той дойде,
един поглед и ще разбера,
че той е моя избраник,
когото аз толкова съм чакала.
Виждам как блуждаеш наоколо... - Не, Джейн. Не.
Какво не? - Няма да има сватба след месец.
Искаш пак да я отложиш? - Не, Джейн, не я отлагам.
Отменям я. - Отменяш я?
Джейн, много съжалявам. Ти си прекрасна, скъпа.
Вината не е твоя, но нещо много странно ми се случи неотдавна.
Не мога да го обясня, но повече не мога да стоя тук.
По-добре да си прочистиш мозъка.
Не можем да останем тук и да говорим за това. Да си отидем вкъщи и...
Вкъщи, вкъщи, вкъщи с любимата си Джин.
Вкъщи, вкъщи,
Ако искаш да останеш и да изглеждаш като глупак, моля.
Ще си отида вкъщи с любимата си Джин.
Вкъщи, вкъщи, вкъщи с любимата си Джин.
...докато не съм достатъчно стар за социално обезпечение.
Имам си мое отчитане на разходите.
Но най-главното е, че строя.
Строя всеки ден. Това е най-добрата застраховка за мъжа.
Здравейте. Стая 732, моля.
Джеф, трезвен ли си? Чуй ме.
Искам да се върна в Шотландия. Искаш ли да дойдеш с мен?
Няма значение защо! Искаш ли да дойдеш с мен?
Добре, веднага запази билети за самолета.
Знам, че го няма там, но искам да видя къде беше!
Кой го вълнува дали това има смисъл? Джеф, искам да отида!
Трябва!
Това е невероятно.
Ужасно и невероятно. - Какво?
Да си мислиш за това, че някъде там, между звездите и мъглата
има някоя, която ужасно искам, и знам, че тя не е мъртва.
Тя просто спи, и въпреки това никога повече няма да я видя.
Нямаше нужда да биеш толкова път, само за да кажеш това.
Можеше да ми кажеш всичко това по телефона в Ню Йорк,
само срещу една монета. - Не, и ще ти кажа защо.
Тя стана толкова жива за мен, че съм длъжен да се върна и да видя
действително ли това място е изчезнало.
Там това не ми действаше.
Това толкова прилича на сън, че ще трябва да се потрудя,
за да се убедя, че всичко това е било.
Между нас има голяма разлика, Джеф.
О, разкажи ми за това.
Открих, че...
понякога това, в което вярваш, е по-реално за теб,
от всичко онова, което можеш да обясниш и да разбереш.
Защо хората трябва да се изгубят,
за да разберат какво наистина искат?
Какво пък, да вървим.
Тук веднъж се заблудих.
Бригадун! Бригадун!
Цъфтящ под
синьото небе.
Бригадун! Бригадун!
Там сърцето ми
завинаги остана.
Нека светът замре
около нас.
Нека небесата
плачат над нас.
Томи!
Томи, приятелю!
Трябва много да я обичаш. Дори ме събуди.
Да вървим, момче.
Не трябва да си толкова изненадан.
Казах ти, че когато много обичаш някого,
всичко е възможно.
Дори и чудеса.
Бригадун! Бригадун!
В моята долина
ще бъде
любовта.
Ще бъде любовта.
превод и субтитри НИКЧО