Далеч преди светлината да се роди, съществувал вечен мрак.
От безконечния мрак се появили тъмните елфи.
Хилядолетия по-рано, най-безскрупулният от тях - Малекит -
искал да върне вселената ни към вечния мрак.
Подобно зло било постижимо чрез мощта на Етера -
древна сила, способна единствено на разруха.
Малекит, нападат ни асгардите.
Армиите, водени от баща ми - крал Бор,
повели невиждана битка срещу елфите.
Пратете прокълнатите!
Докато деветте свята заставали на една линия,
Малекит можел да освободи Етера.
Асгард отнел оръжието от ръцете му.
Без него тъмните елфи били обречени.
Битката щяла да бъде изгубена... Малекит жертвал собствените си хора.
Отчаян опит да срази войските на Асгард.
Жертвата им ще ни осигури оцеляване. Войната още не е приключила.
Малекит бил надвит, а Етера - разрушен.
Или поне така са ни заблудили.
Господарю, Етера. Да го унищожим ли?
Не е по силите ни. Твърде могъщ е.
Заровете го дълбоко някъде, където никой не ще го открие.
СВЕТЪТ НА МРАКА
Превод и субтитри: Владислав Владев и Симеон Димитров
<<< УНАКС ТИЙМ <> UNACS TEAM >>>
Локи. - Здравей, майко.
Не се ли гордееш с мен? - Моля те, не усложнявай нещата.
Колко повече? - Достатъчно.
Сам ще разговарям със затворника.
Не разбирам защо е цялата тази врява.
Наистина ли не осъзнаваш какво си извършил?
Където и да идеш, сееш след себе си само войни, разруха и смърт.
Отидох в Мидгард да властвам като великодушен бог.
Досущ като теб. - Не сме богове.
Живеем, развиваме се и умираме - също като хората.
Плюс минус пет хилядолетия.
Всичко това, защото Локи копнее за трон.
Мое рождено право е! - То беше да умреш на Йотунхайм!
Дете, оставено само на замръзнала планета.
Не те ли бях прибрал тогава, днес нямаше да си тук и да ме мразиш.
Щом си решил да ме обесиш, за Бога, надявай примката.
Не че не ми допадат разговорите ни, просто не ми се водят.
Жив си единствено заради Фрига, а ти повече не ще я зърнеш.
Ще прекараш остатъка от дните си в подземието.
А Тор? Ще направиш слабоумния земляк крал, докато аз гния в тъмницата?
Ще се постарае да оправи щетите, които си нанесъл.
Ще внесе мир в деветте кралства и след това, да, ще бъде крал.
Ванахайм
Държах ситуацията под пълен контрол. - Затова ли всичко е в пламъци?
Пак заповядай.
Целият е твой.
Здравей.
Давам ти шанс да се предадеш.
Някой друг?
Следващия път да започнем направо с най-големия.
Коя е следващата ни спирка?
Мирът е почти извоюван в деветте свята.
Остани с народа си. Асгард може да почака.
Благодарен съм ти. - Аз също.
Давай, Хаймдал.
Асгард
Ванахайм в безопасност ли е? - Също Норнхайм и Рия.
Щяхме да спечелим по-бързо, ако участваше в сраженията.
Сигурно ме смяташ за машина, която трябва да бъде добре смазана.
Не съм искал да кажа това.
За пръв път, откак Биврьост бе разрушен,
в деветте свята царува мир.
Напомнихме им за силата ни, а ти си заслужи благодарността ми.
Благодаря.
Всичко е наред, като изключим обърканото ти сърце.
Не става дума за Джейн Фостър. - Човешките животи са мимолетни.
Защо не се загледаш в това, което е пред очите ти?
Казвам ти го не като баща на всички, а като твой отец.
Готов си да седнеш на престола. Отпразнувай победата си.
Хапни и пий заедно с воините си. Поне се престори, че се наслаждаваш.
Някога пируваше дни наред.
Помня, че докато отпразнуваше битката над Харнок, едва не започна друга.
Първото беше доста по-забавно.
Пий с мен. Едва ли Один ще има друга задача за теб днес.
И аз това си повтарям. - Чудно е, че всяка вечер изчезваш.
Бъдещият крал на Асгард не трябва да гледа само към Земята.
Благодарен съм за помощта и съветите ти, Сиф.
Лондон
Здравей
Здравей. - Здрасти.
Какво не е наред? - Съвсем нищо.
Първите 15 минути от срещата ни се взираш в менюто,
в което имаш три избора - пиле, вегетарианско или риба.
Смятам, че става нещо с теб, а това нещо е свързано с мъж.
Сложно е.
Все още наблизо ли е? - Не.
Отиде далеч. - Познато ми е.
Трудно е. Познавах жена, която получи работа в Ню Йорк.
Разстоянието уби връзката ни, освен факта, че спеше с други мъже.
О, да, цял куп. Здравейте. Ще може ли да поръчаме вино?
С удоволствие. - Ричард, това е Дарси.
Защо си дошла?
Появих се в лабораторията ти - къщата на майка ти -
надявайки се да те видя по пижама, тъпчейки се със сладолед
и да тъжиш за знаеш кого. Само че не. Изтупала си се.
Дори си се изкъпала. Ухаеш добре. - Има ли причина да изтъкваш всичко?
Спомняш ли си оборудването, което вече не следиш?
Най-добре го погледни. Това е причината да дойдем чак дотук.
Не работи. - И аз така си казах.
Направих съвсем същото. Смятах, че ще сториш нещо по-научно.
Сигурно е фалшива тревога. - Едва ли.
Причина са данните, за които говореше приятелят ни Селвиг. Леко се смахна.
Не ме интересува. - Заинтригува ме.
Не ме интересува. Върви си. - Твоя воля.
Беше за кратко, но интересно. - Нуждае се от помощ.
Мисля да си поръчам лаврак. - Да, добър е.
Лаврак, лаврак...
Джейн, може би ще е по-добре да говориш с приятелката си,
вместо да повтаряш безспир "лаврак".
Беше много забавно. - Оставам да си повтарям сам "лаврак".
Мразя те. - Какво? Хареса ми.
Просто замълчи и тръгвай.
На следващата завий вляво.
Кой е този? - Стажантът ми.
Имаш стажант? - Да.
Здравейте, д-р Фостър. За мен е чест да работя с вас.
Ще се свържа с Ерик. - Завий надясно.
Ляво.
Свикнах вече с шофирането в Лондон. - Ерик, Джейн е. Отново. Къде си?
Тук съм, защото си открил нещо, а просто изчезваш?
Намирам се при Стоунхендж с особено интересните събития днес.
Полицията се появи след 11 сутринта, след като привидно безобиден бърборко
е дошъл на мястото и се е разголил, започвайки да тероризира туристите,
размахвайки оборудването си и викайки, че опитва да ги спаси.
По-късно е разпознат като видния учен д-р Ерик Селвиг,
който е прибран от полицията за разпит.
Вълнуващо е. Погледни, дори стажантът е развълнуван.
Иън. - Искаш ли измерителя на фази?
Не. - Вземи го.
Прилича на тостер. - Знам как изглежда.
Как да сменя мелодията на телефона?
Астрофизик с три висши би трябвало да знае как става.
Защо ми се обаждаш? - Не ми се провиква.
Стажантът казва, че е насам. - Иън. Казвам се Иън.
Не ми се иска да ме наръгат в името на науката.
Не се бойте, американци сме.
И това ще ги накара да ни заобичат? - Ще го накарат да изчезне.
Това са само деца. - От полицията ли сте?
Ние сме учени. Поне аз.
Преди малко го открихме.
Ще ни покажете ли?
Не ми изглежда никак нормално.
Къде се дяна?
Невероятно е.
Какво се случи? - Някой път се връщат, друг път - не.
И аз искам да хвърля нещо. Джейн, дай си обувката.
Отчитанията са подобни на... - Онези в Ню Мексико?
Не пипайте нищо!
Дай ми обувката си.
Кажи ми, че това не бяха ключовете от колата.
Дарси?
Етерът ни пробуди. Преплитането предстои.
Закъсняваш.
Празненствата понякога са по-изтощителни от битките.
Следователно не правиш едното както трябва.
Като нищо. Как са звездите?
Оттук мога да видя деветте свята и десет трилиона души.
Спомняш ли си какво ти казвах за преплитането?
Приближаването на световете. Наближава, нали?
Вселената не е виждала това чудо още отпреди да заема този пост.
Малцина го усещат, а единици успяват да го зърнат.
Последствията от него може да са ужасни,
но все пак си остава наистина удивително явление.
Прекрасно е. - Да, но не тази красота търсиш ти.
Как е тя? - Много е умна смъртната ти.
Още не го знае, но и тя изучава явлението.
Дори... - Какво?
Не мога да я видя.
Джейн? Къде беше, по дяволите?
Не ми казвай, че си викнала полиция. - Какво очакваше да сторя?
Направо ме побърка. - Те ще извикат федералните и ЩИТ.
Разполагахме със стабилна гравитационна аномалия
и неограничен достъп до нея.
Споделяхме го с малолетни! - Джейн, нямаше те цели пет часа.
Моля?
Странно нещо.
Типично.
Джейн...
Прощавай, трябваше да се уверя, че си от плът и кръв.
Денят ми беше доста объркващ. - Аз съм си. Джейн...
Къде беше? - Ами ти?
Хаймдал не успя да те види. - Тук съм, където ме остави.
Чаках те, плаках за теб и те търсих.
Обеща да се върнеш. - Знам, но Биврьост беше унищожен.
В деветте свята се надигна хаос. Бушуваха войни и се плячкосваше.
Трябваше да сложа край на това безчинство.
За извинение си струва.
Видях те по телевизията, беше в Ню Йорк!
Стараех се да те предпазя от опасностите на моя свят, Джейн.
Сгреших. Постъпих глупаво.
Вярвам, че съдбата ни събра заедно.
Не знам къде си била, или какво ти се е случило,
но съм сигурен, че... - Да?
Какво?
Това не си ли ти?
Прекъсваш ни. - Несъмнено ще ни арестуват.
Задръж си мисълта.
Погледни се само! Още си мускулест.
Как е космосът? - Добре е.
Извинете ме. - Вие ли сте Джейн Фостър?
Познавате ли този човек? - Мой стажант е.
Стажант на стажантката ми. - Навлезли сте в частна собственост.
Ще се наложи да дойдете с мен...
Джейн! Джейн?
Добре ли си? - Какво се случи?
Ръцете на тила! - Тя е болна.
Опасна е. - Аз също.
Нуждаем се от въоръжена подкрепа. - Дръж се здраво.
Да го направим отново.
Здрасти.
Добре дошла на Асгард.
Сварталхайм
Погледни, Артеним.
Едва си спомням времето преди светлината.
Оцеляването ще гарантира завета ни.
Асгардите ще страдат като нас. Ще си върнем Етера,
ще възстановим мрака и ще сложим край на познатата вселена.
Какво е това? - Не мърдай.
Не е от Земята. Какво е? - Не знаем.
Няма да оживее с енергията, протичаща в нея.
Това е квантов генератор, нали? - Ковачница на души.
Осъществява ли пренасяне на молекулярна енергия?
Да. - Квантов генератор.
Думите ми нищо ли не значат за теб, че да ги пренебрегваш?
Болна е. - Смъртна е.
Болест, за която нямат лек. - Доведох я, за да получи помощ.
Мястото й на Асгард е, колкото на коза на бал.
Чу ли го? За кого се мислиш?
Один - крал на Асгард.
Защитник на деветте кралства.
Аз съм... - Добре знаем коя си, Джейн Фостър.
Разказал си на баща си за мен?
Вътре в нея се крие нещо. Нещо, което не съм виждал досега.
На техния свят си имат лечители, наречени доктори. Нека я лекуват.
Стража, върнете я на Мидгард. На ваше място не бих я...
...докосвал.
Добре ли си, Джейн?
Невъзможно е.
Заразата я защитава.
Не, сама се защитава.
Ела с мен.
Съществуват артефакти, по-древни от самата вселена.
Това, което се крие в нея, очевидно е един от тях.
Деветте свята не са вечни.
Имали са зора, ще имат и край.
Преди тази зора са съществували тъмни сили -
тъмни елфи - властвали, без да бъдат оспорвани.
"Родени във вечния мрак, те идват да откраднат светлината."
Като дете съм слушал тази история от майка си.
Предводителят им - Малекит - сътворил оръжие от мрака.
Наречено било Етер. Докато другите артефакти били твърди,
Етерът е течен и се мени. Преобразува материята в тъмна материя.
Търси приемници, черпейки от жизнените им сили.
Малекит желаел да използва силата на Етера,
за да върне мрака във вселената.
След дълги години на кръвопролития, баща ми - Бор - успял да го срази.
Постигнал мир, който продължил хиляди години.
Какво се е случило? - Избил е елфите.
Сигурен ли си?
Уж беше сигурно, че Етерът е унищожен, а сега е пред нас.
Тъмните елфи са мъртви.
В книгата ви пише ли как да го извадите?
Не, не се споменава подобно нещо.
Световете скоро ще застанат на една линия.
Ще бъдеш последният от прокълнатите. - Животът ми нека бъде жертван.
Саможертвата не е по-малка от тази на народа ни или твоята.
Ще се превърнеш в мрак, прокълнат от него,
докато не бъдеш изцяло погълнат.
Не ще има враг, който да ме спре, когато настъпи този момент.
Ще срина защитата им и ще ти осигуря завръщане в руините.
Один не спира да ми води нови приятели. Колко находчиво.
Книгите, които ти пратих, не те ли вълнуват?
Искаш да прекарам вечността в четене?
Направих всичко по силите си, за да ти осигуря удобства, Локи.
Така ли? Один споделя ли загрижеността ти?
Ами Тор? Ужасно е да питат за мен всеки ден.
Собствените ти постъпки те доведоха дотук.
Постъпките ми? Разкрих лъжата, в която съм живял.
Роден съм да бъда крал. - Крал?
Истинският крал признава грешките си. Колко животи погуби на Земята?
Нищожно малко, в сравнение с отнетите от Один.
Баща ти... - Не е мой баща!
Тогава аз не съм твоя майка.
Не, не си.
Винаги си строг към всички други, освен към себе си.
Когато дойде, знаеше, че съм в опасност.
Хаймдал не успя да те види. Не беше на Земята.
Как е възможно? - Била си едновременно на две места.
Деветте свята пътуват около Игдрасил.
Обикалят около Мидгард, както планетата ти около Слънцето.
На всеки пет хиляди години световете се подреждат в една линия,
наричаме го "преплитането".
В този момент границите между световете се преплитат.
Би могло да се открият пресечни точки.
Имаме невероятен късмет, че ще го зърнем.
Свърши ли явлението, връзката ще се прекъсне.
Харесва ми как обясняваш.
С мен какво ще се случи?
Ще намеря начин да те спася. - Баща ти каза...
Баща ми не разбира нищо. - Само да не те чуе.
Джейн Фостър, запознай се с Фрига - кралица на Асгард.
Моята майка.
Здравейте.
На твое място бих поел по стълбите вляво.
Тъмницата... - Локи.
Върви. Аз ще се погрижа за нея.
Нещо не им е приятно да стоят в затвора.
Някои твари нямат угодия.
Върнете се в килиите си и няма да пострадате.
Давам ви думата си.
Е, добре. Нямате я.
Пратете отряд в оръжейната. Пазете я с цената на всичко.
Усмирете затворниците в тъмницата. - Один.
Фрига? Тръгвайте!
Просто учение е. Няма нищо страшно.
Никога не те е бивало в лъжите. - Отведи я в покоите си.
Ще дойда, когато овладея нещата. - Пази се.
Въпреки всичко, което съм преживял, кралицата ми още се притеснява за мен.
Точно това ме тревожи.
Чуй ме много добре. Прави каквото ти кажа.
Без въпроси. - Да, госпожо.
Фрига.
Откажи се, същество, и може да останеш живо.
Преживял съм далеч по-лошо, жено.
Кой си ти? - Казвам се Малекит.
Ще си върна това, което ми принадлежи.
Отнела си нещо мое, дете. Върни ми го.
Вещица!
Къде е Етерът? - Никога няма да ти кажа.
Вярвам ти.
Вселената се върти в цикъл на всеки 5000 години
и веднъж на всеки цикъл всички светове се изравняват.
Представете си, че това е нашият свят и... Благодаря.
А това е друг свят. Обикновено те са разделени.
Но по време на явлението всичко е свързано.
Всичките девет свята се преплитат
и гравитацията, светлината, и дори материята,
преминават от един в друг свят.
Но ако това се случи сега, последствията ще са унищожителни.
Моите гравиметрични шипове могат да укрепват фокуса на преливанията.
Този път ще бъдем подминати от всички светове и преплитането им.
Красиво е. И просто. Имате ли въпроси?
Да. Ще ми върнете ли обувката?
Оздравявай. Ще се нуждаеш от силата си, за да си върнем Етера.
И когато се събудиш, ще ги изтребим до крак.
Джейн Фостър?
Трябва да дойдете с нас.
Все още не успяваме да възстановим щитовете на двореца.
Артилерията ни не може да ги засече, дори Хаймдал не е способен да ги види.
Кралю, напълно беззащитни сме.
Пленница ли ти е сега?
Оставете ни.
Не искам да се карам с теб. - Нито пък аз с теб,
но смятам да тръгна след Малекит. - Етерът е у нас.
Малекит ще дойде при нас. - Да, и ще ни унищожи.
Надценяваш силата на тези създания. - Не, ценя живота на народа ни.
Ще заведа Джейн в Света на мрака, за да не ни нападнат враговете ни тук.
Когато Малекит извлече Етера от Джейн, ще бъде уязвим
и ще го унищожа заедно с Етера.
Ако се провалиш, рискуваш оръжието да премине във вражески ръце.
Рискуваме повече, ако не предприемем нищо.
Корабът му сега може да е над нас, без да знаем.
Дойде ли, армията му ще бъде сразена от 10000 асгардски остриета.
А колко от нашите ще бъдат погубени? - Толкова, колкото се налага!
Ще се сражаваме!
До последния си асгардски дъх. До последната асгардска капка кръв.
И не се ли принизяваш така до нивото на Малекит?
Разликата е, че аз ще победя, синко.
Нито Джейн, нито Ерик ми се обаждат. Тъпият ЩИТ не ми вдига.
Какво е това "ЩИТ"? - Тайна.
Здравей, Ерик! Дарси е пак. Тор се върна и отведе Джейн на Асгард.
А аз не знам какво да правя.
Нещо друго интересно от тази седмица. Астрофизикът д-р Ерик Селвиг,
замесен в извънземната инвазия в Ню Йорк,
се разхожда гол... - Дарси, трябва да видиш това.
Приятелят ти - Ерик. Как му беше фамилията?
...и се разкрещял на хората на историческото място.
По-късно бил задържан от полицията за психиатрично освидетелстване.
Засега полицията отказва да потвърди...
Не сме се събрали на военен съвет. - По заповед на баща ти,
Биврьост е затворен. Никой не може да влезе или излезе.
Изправяме се срещу враг, невидим дори за мен.
Каква полза от такъв пазител?
Малекит ще се върне и ти го знаеш.
Ще имам нужда от помощта ти.
Не мога да наруша повелята на краля, дори за теб.
Не те и моля. Световете имат нужда от силен и непоклатим баща,
независимо дали той е такъв или не. Но той е заслепен, Хаймдал,
от омраза и гняв. - Както и всички ние.
Виждам достатъчно ясно. - Рискът е твърде голям.
Всичко, което сторим отсега нататък, е рисково. Друг начин няма.
Какво ще искаш от мен?
Това, което ще искам от теб, е измяна от най-висока степен.
Успехът ще ни доведе до изгнание, а провалът - до смърт.
Малекит знаеше, че Етерът е тук. Усеща мощта му.
Не предприемем ли нищо, той ще се върне за него,
но този път ще превърне Асгард в пепел и прах.
Трябва да изкараме Джейн от този свят. - Биврьост е затворен,
а Тесерактът е заключен. - Има и други пътища до Асгард,
но малцина ги знаят. - Всъщност, само един ги знае.
Не...
Тор... След цялото това време изведнъж ми идваш на свиждане.
Защо?
Дошъл си да злорадстваш над мен? Да ми се подиграеш?
Достатъчно, Локи. Стига вече илюзии.
Сега вече ме виждаш, братко.
Тя страда ли? - Не дойдох да споделим тъгата си,
а по-скоро да ти предложа шанс за много по-щедро последно причастие.
Слушам те. - Не по-малко от мен търсиш отмъщение.
Помогни ми да избягам от Асгард и ще ти го предоставя - отмъщение.
И след това се връщаш в тази клетка.
Трябва да си наистина отчаян, за да търсиш помощ от мен.
И смяташ, че можеш да ми се довериш? - Не смятам.
Майка смяташе. Но знай, че въпреки неразбирателствата ни в миналото,
таях искра надежда в мен, че брат ми все още е някъде там.
Тази надежда вече не съществува, за да те пази.
Посмей да ме предадеш и ще те убия.
Кога започваме?
Ще те предаде. - Да има този късмет.
Не е в твоя стил, братко. Толкова конспиративно.
Сигурен ли си, че не искаш да използваш груба сила?
Ако не млъкнеш, може и да стане. - Както кажеш. Дори не съм тук.
Така по-добре ли е? - Много по-добра компания е.
Все пак, можем по-малко да се набиваме на очи.
Братко, изглеждаш очарователно!
И така не пречи да те убия. - Добре.
Може би предпочиташ някого от новите си приятелчета.
Явно много ги харесваш. Така е много по-добре!
Костюмът ми идва в повече. Толкова е тесен!
Каква чест само! Усещам как справедливостта бушува.
Искаш ли да проведем дискусия за истината, честта и патриотизма?
Бог да благослови Амер...
Какво?
Поне ми дай оръжие - кинжалът ми, нещо.
Най-после малко здрав разум.
Мислех, че обичаш фокусите.
И какво? Любимата ти е пазена от цял легион асгарди,
които ще те видят от километри. - Не аз ще отида при нея.
Не съм гладна.
Чудесно. Да тръгваме.
А ти си? - Локи. Може би си ме чувала.
Това беше за Ню Йорк.
Харесва ми. - Ами Один?
Клетвата, да го уведомявам за престъпления против трона, е моя.
Повика ме тук по спешен въпрос.
Какво има? - Измяна, господарю.
Чия? - Моя.
Кралю, смъртната е отвлечена.
Спрете Тор, ако трябва с крайни мерки.
Ето ги. Хванете ги! По моя команда.
Аз ще ги задържа. Погрижи се за нея. - Благодаря.
Предай го и ще те убия.
И аз се радвам да те видя, Сиф.
Щом получиш помощта от Локи и можеш да освободиш смъртната,
какво може да сторим? Мъртви сме, щом стъпим извън двореца.
Точно затова, приятелю, няма да тръгваме пеша.
Ще ти дам възможно най-много време. - Благодаря, приятелю.
Ако само и през ум ти мине да го предадеш...
Ще ме убиеш? Нареди се на опашката.
Спомена, че знаеш как се пилотира това чудо.
Казах, че едва ли ще е трудно.
На кораба са! Към кораба!
Действай по-бързо, братко. - Млъквай, Локи!
Сигурно пропускаш нещо. - Натиснах всяко едно копче.
Не го удряй, а го натисни нежно. - Натискам го нежно, но не бачка!
Като че ли пропусна една колона. - Млъквай!
Защо не дадеш аз да карам? Явно съм по-добрият пилот.
Така ли? Кой от двама ни може наистина да лети?
Боже! Мъртва ли е? - Джейн?
Нищо ми няма.
Гък да не чувам.
Вече ни преследват.
А сега ни обстрелват. - Благодаря за констатацията, Локи.
Изобщо не ме разсейваш!
Браво! Току-що обезглави дядо си.
Прекрасно! Това е страхотна идея:
"Да откраднем и избягаме с най-забележимия кораб във Вселената.
Да си летим и изпотрошим всичко, за да ни видят всички."
Страхотно, Тор! Наистина блестящо!
Явно въпреки престоя ти в клетката, не си по-малко чевръст, Локи.
Ти ме излъга.
Впечатлен съм. - Радвам се, че си доволен.
А сега изпълни обещанието си и ни преведи през тайния ти път.
Фандрал. - Слушам.
За Асгард!
Нищо лично, момчета.
Локи?
Ако беше толкова лесно, всеки щеше да го може.
Луд ли си? - Сигурно.
Трябва да ударим.
Не.
Асгард е без значение.
Етерът намери пътя към дома си.
Какво ли щях да направя, ако тази сила течеше в моите вени?
Щеше да те погълне. - Доста добре се държи...
засега. - По-силна е, отколкото предполагаш.
Сбогувай се. - Не и днес.
Дали днес, утре или след сто години - няма значение. Това е само един миг.
Никога няма да си готов. Единствената жена, която те е обичала,
ще ти бъде отнета. - И ще бъдеш доволен от това?
Задоволството не ми е в кръвта. - Отстъплението пък не е в моята.
Син на Один... - Не само на Один!
Да не мислиш, че любовта на майка беше само твоя?
Научи магиите й, но аз спечелих доверието й.
Това ли прочете в сетния й миг? "Доверие"?!
Когато я остави да умре! - А ти какво помогна от килията?
Кой ме вкара там?! - Много добре знаеш кой!
Тя не би искала да се караме.
Но пък едва ли би се шокирала от това.
Искаше ми се да можех да ти се доверя.
Довери се на гнева ми.
Ще трябва да се разпишете за вещите на баща ви, г-н Селвиг.
Какво? А, да...
Баща ми е д-р Ерик Селвиг.
Един кафяв кожен портфейл.
Един ключодържател с три ключа. Предписаните му лекарства...
Всякакви.
Ерик.
Тези. - Да, тези.
Слава Богу!
Ерик?
Да? - Дарси съм.
Дарси...
Толкова се радвам да те видя! - Ти също ми липсваше.
Как ме откри? - Даваха те гол по телевизията.
Добре, трябва да вървим. Чака ни много работа.
Вече започва да става странно.
Не би трябвало да отговарям за такива неща.
Не ми плащат достатъчно. Всъщност, изобщо не ми плащат.
Аз съм Иън, между другото. Стажантът на Дарси.
И на мен не ми плащат. Добре ли сте?
Влезе ми един бог в мозъка. Не го препоръчвам.
Д- р Селвиг, това чудо бръмчи. - Случва се по-скоро от изчисленото.
Какво се случва?
Птици? Това ли се случва? - Това са скорци. Нарича се жужене.
Като дете баща ми ме водеше да наблюдаваме птици.
Смотаняк. - Гледайте.
Къде отидоха?
Какво беше това, по дяволите?! И защо се усмихваш?
Няма нищо по-успокояващо от това да видиш, че светът е по-луд от теб.
Заведи ме в лабораторията на Джейн.
Джейн.
Малекит.
Готова ли си?
Аз съм.
Този твой план ще ни погуби. - Сигурно.
Още ли ми нямаш доверие, братко? - А ти би ли имал на мое място?
Не, не бих.
Тор!
Не!
Наистина ли смяташе, че съм загрижен за Фрига,
или за когото и да е от вас?
Всичко, което някога съм искал, е да ви видя мъртви двамата с Один!
Малекит!
Аз съм Локи от Йотунхайм и ти нося дар.
Искам само едно в замяна -
място на първи ред, откъдето да гледам как Асгард гори.
Той е враг на Асгард. Беше затворен в една от килиите им.
Погледни ме.
Локи, сега!
Не!
Ще се видим в Ада, чудовище.
Не, не, не...
Ах, глупако, не ме послуша!
Зная... Аз съм глупак.
Глупак съм. - Дръж се.
Съжалявам.
Съжалявам, съжалявам...
Всичко е наред. Ще разкажа на татко какво направи тук днес.
Не го направих заради него.
Не!
Ще пусне Етера.
Малекит ще унищожи всичко, не само Асгард или една звезда.
Как? Джейн, как?
Видях го на Земята. Защо ще ходи там? - Преплитането.
О, Боже! Нищо нямаше да се случи, ако не бях намерила Етера.
Малекит щеше да го намери много по-рано.
Открих го, защото търсих теб. - Джейн...
Сега сме в клопка тук.
Не е от мен.
Ало? - Здравей, Джейн. Ричард е.
Ричард? Къде си? - Още съм в офиса.
Днес тук беше лудница. - Това е невероятно!
Така ли? Хареса ми обяда, въпреки че така и не си поръчах нищо.
Как имам обхват тук? - Ако е неудобно, да звънна по-късно?
Не, не, където и да си, не затваряй телефона.
Добре тогава. Чудех се дали искаш да опитаме отново.
Може би с една вечеря. - Да, да...
Само не затваряй телефона. - Няма.
О, Божичко!
Да не ти прекъсвам нещо? - Въобще не. Хайде.
Прекъсваш. Да не си в тунел? - Къде отиваме?
И защо има толкова много обувки тук?
Просто ще й пратя SMS.
Та кой е Ричард? - Ама ти сериозно ли?
Джейн! Не може да си тръгваш ей така. Целият свят полудява.
Нещото, което видяхме, се разпространява.
На парти ли си била? - Ерик?
Джейн, това е прекрасно!
Била си на Асгард. - Къде са ти панталоните?
Казва, че му помага да мисли. - Ще ми трябва всичко, което имаш.
Гравиметричните аномалии, всичко. - Добре ли си, Ерик?
Брат ти няма да идва, нали? - Локи е мъртъв.
Слава Богу!
Искам да кажа - съжалявам. - Благодаря.
Простете, кралю.
Връщам се от Света на мрака с вести.
Тор? - Няма и следа от Тор
или от оръжието, но...
Какво?
Открихме тялото.
Локи.
Малекит ще изстреля Етера от мястото, където се свързват деветте свята.
Усилвайки пораженията от оръжието. С всеки следващ свят
мощта му ще нараства прогресивно. Ще обсеби цялата Вселена.
Да, но изравняването е само временно. Трябва да е на точното място и време.
И как да разберем къде е? - Ще следваме посоките.
Вече се е случвало преди хиляди години и древните са го виждали.
Всичките велики постройки - на маите, китайците, египтяните -
ползвали са гравитационните ефекти на преплитането и са оставили карта.
Стоунхендж...
Сноудън, Грейт Орм - всичко те са координати,
водещи ни... до тук.
Гринуич. - Световете ще са почти без граница.
Законите на физиката ще спрат да действат.
Усилване и спадане на гравитацията, пространствени деформации.
Самата тъкан на реалността ще бъде разкъсана.
По-добре да си обуя панталоните.
Съсредоточи се, това е важно! Трябва да ги забием наоколо,
а Джейн и Ерик ще ги задействат от кулата.
Обвити са заедно в тиксо.
Наясно ли си какво правят? - Не.
Нито пък аз.
По-бързо! - Опитвам.
Майко мила!
Нямаше смисъл да идваш чак дотук. Смъртта скоро щеше да те застигне.
Не и от твоята ръка. - Вселената ви е грешка на природата.
Светът ти и семейството ти ще бъдат заличени!
Времето ни изтича. - Почти е готово.
Сигурна ли си, че ще се получи? Тези устройства отчитат аномалии,
а не ги създават. - Хайде.
Хайде, Дарси.
С цялата тази сила, която имаш, мислех, че ще удряш по-силно.
Готово.
Преплитането ще е в максимума си след 7 минути.
Значи трябва да разсейваме Малекит още 8 минути.
Добре. По-добре се дръж за нещо.
Това е страхотно! Как го направи?
Гравитационните полета взаимодействат със слабите точки между световете,
създавайки... - По онзи с меча!
Опа... - Да вървим.
Какво стана, по дяволите?
Бягай!
Хайде! - Какво правите?
Трябва да изчезвате оттук, веднага! - Шегуваш се.
Тор е отвън и развява чука си наляво-надясно.
Потвърждавам, корабът е вражески.
Имате разрешение за атака. - Разбрано. Ракетите са насочени.
Ракетата изстреляна.
Ракетата пропусна целта. Повтарям: целта пропусната.
Губя контрол. Мейдей! Изгубих контрол.
Какво правиш? - Изгубих сигнал.
Джейн! - Хайде.
Добре ли си?
Спаси ми живота.
Май да.
Дарси? - Джейн!
Иън? - Селвиг?
Мьолнир!
Пазете се от вратите.
Как да стигна до Гринуич? - С този влак и слизаш след 3 спирки.
Пазете се от вратите.
Извинявам се.
Нямаме време. - Джейн? Джейн!
Тор!
Закъсняхме.
Преплитането е в пика си.
Тези неща могат ли да го спрат? - Не и оттук.
Не можем да се доближим достатъчно.
Аз мога.
Малекит!
Мракът се завръща, асгарде!
Да не си дошъл да наблюдаваш края на вселената ти?
Дойдох да приема капитулацията ти.
Мислиш си, че можеш да го спреш? Етерът не може да бъде унищожен.
Но ти можеш.
Тор! Не...
Джейн!
Всички добре ли са?
Ще се върне.
Само че предния път не се появи близо две години.
Няма го само два дни.
Каза ли нещо, преди да замине? - Имал да урежда нещо с баща си.
Извършили нещо като измяна, като избягахме от Асгард.
Някога каза, че няма да има по-мъдър крал от мен.
Сгрешил си. Преплитането сля всички светове.
Всички видяха, че беше готов да се жертваш, за да ги спасиш.
Какво може да предложи Асгард на новия си крал в замяна?
Животът ми. Татко, не мога да бъда крал на Асгард.
Ще защитавам Асгард и всички светове до сетния си дъх,
но не мога да го правя от този трон.
Локи разбираше управлението по начин, по който аз никога няма да мога.
Бруталността и саможертвите те променят.
Предпочитам да съм добър човек, отколкото велик крал.
Гласът на сина ми ли чувам, или на жената, която обича?
Когато ти говориш, никога не чувам гласа на майка ми.
Това не е заради Джейн, татко. Тя дори не знае защо съм тук.
И да забраниш да я виждам, и да разрешиш да властва до мен -
това не променя нищо. - Единият син жадуваше за трона.
Другият не иска да го вземе.
Това ли заслужавам? - Локи загина с чест.
Аз ще опитам да живея с чест. Не е ли достатъчно това?
Той ти принадлежи, докато си достоен за него.
Ще се опитам да бъда.
Не мога да ти дам благословията си, нито пък да ти пожелая наслука.
Знам.
Дори да бях горд от мъжа, в който се превърна сина ми,
не бих могъл да го изрека.
Бих могъл да го изразя само чрез сърцето си.
Върви, сине мой.
Благодаря ти, татко.
За нищо.
Аз ти благодаря.
След надписите следват още две сцени.
Превод и субтитри: Владислав Владев и Симеон Димитров
<<< УНАКС ТИЙМ <> UNACS TEAM >>>
Режисьор: Алън ТЕЙЛЪР
Изпълнителни продуценти: Виктория АЛОНСО
Крейг КАЙЛ и Алън ФАЙН
Сценарий: Дон ПЕЙН
Кристофър ЙОСТ и Стивън МАКФИЛИ
Сценография: Чарлз УУД
Костюми: Уенди ПАРТРИДЖ
Визуални ефекти: Джейк МОРИСЪН
Музика: Дейв ДЖОРДАН
Съпродуценти: Дейвид ГРАНТ и Джейми КРИСТОФЪР
В ролите: Крис ХЕМСУЪРТ
Натали ПОРТМАН
Том ХИДЪЛСТИН
Стелан СКАРСГАРД
Идрис ЕЛБА
Кристофър ЕКЪЛСТОУН
Адеуали АКИНУЙЕ-АГБАЙЕ
Кат ДЕНИНГС
Рей СТИВЪНСЪН
Закари ЛЕВИ
Таданобу АСАНО
Джейми АЛЕКЗАНДЪР
Крис О'ДАУД Алис КРАЙГ
Със специалното участие на: Рене РУСО и Антъни ХОПКИНС
СВЕТЪТ НА МРАКА
Представям ви...
Танлиер Тиван - Колекционера.
Асгарди, за мен е голяма чест.
Добре знаеш защо сме тук.
Разбира се.
Но ако мога да попитам,
защо не го съхранявате във вашето си хранилище?
Тесерактът е вече в Асгард.
Не е мъдро да се държат два безкрайни източника един до друг.
Това е много мъдро.
Уверявам ви,
че ще бъде на абсолютно сигурно място
тук,
в моята колекция.
Погрижете се добре за това.
Един по-малко...
Остават пет.