Кой е този човек? - Лейтенант Финли. Идва насам.
Съветвам те да се вслушаш в думите му, Една.
Не желая да чувам разказа му за десанта в Нормандия.
Знаеш какво сполетя сина ми там.
Пеги, прескочи няколко реда до "Не искам да знам за черния пазар".
Заради проклетата ти пропаганда звуча като кучка.
Слушай, Пеги, аз решавам какво... - Боже мили!
Бил! Кейти държи да запазим репликата за черния пазар.
Радвам се, че най-сетне си тук. Как мина?
Навсякъде им се привиждат комунисти. Къде ми е кафето?
След малко ще ти донеса. - Не давай роли на тази с перото.
Видът й пасва на закостенялата й героиня
Къде се бави кафето? Толкова ли са стиснати от военното радио?
Защо Роксан я няма?
Обади се да каже, че няма да успее да дойде.
Да започнем отначало, г-н Върсо.
Какво има? - Откъде се взеха тези реплики?
С тях запълних дупката на 12-та страница.
Мороски, остави писането на сценария на мен, става ли?
За Бога! Писна ми да бъда беден патриот.
Не може да дойде, казваш? - Не.
Е, извади късмет, Кейти.
Ще те водя в "Ел Мароко". Служба "Военна информация" черпи.
Е, скъпи американци, започваме отначало.
И едно, и две... И едно, две, три...
Направете ми път, моля ви. Отдръпнете се.
Имаме резервация.
Няма свободни маси. - По телефона ни уверихте, че...
Кажете ми името си и ми обяснете защо не носите униформа.
Тези момчета се връщат от фронта, предвзет фашист такъв!
Здравей, Фред. Бил Върсо. - Не му давай пари!
Ще се присъединим към една компания вътре.
Върсо?! Старият веселяк Бил Върсо! - Привет, Фъстък!
Не може да си каните когото си поискате.
Тези момичета и момчета са с нас.
Благодаря, Фъстък. Слушай, Кейти... Здрасти, Дебелако!
Не може ли поне веднъж да си държиш езика зад зъбите? Дайте път.
Какво ще пиеш? Не ми казвай, знам. Дюбоне с лед, нали?
Дюбоне с лед и скоч – чист.
Дюбонето ти. Заповядай, Мороски.
Друго си е да си мъж в униформа!
Хъбъл Гардинър. - Моля?
Така се казва. - Чудно. А тя?
Сигурно на корабите се учат на такова равновесие.
Несъмнено. Да танцуваме. Нямате какво да губите.
Скоро заминавам, но го пазя в тайна.
Спасете испанските лоялисти! Спрете Франко! Борете се за мир!
Пишете на президента Рузвелт още днес! Не бъдете пасивни!
Спасете Испания! Спрете Франко!
Не бездействайте! Спрете геноцида на невинни жени и деца.
Пишете на конгресмена си още днес. - Какво продаваш, Кейти?
Съюза на запасните офицери. Продава се евтино!
Фашист!
ТАКИВА, КАКВИТО БЯХМЕ (1973)
Греби, Хъбъл!
На истинската мирна демонстрация трябва да присъстват всички –
от крайнодесните до крайнолевите.
Следващата ни ораторка е доказателство за това.
Председателката на партията на Младите комунисти.
Тя няма нужда от представяне. Г-ца Кейти Мороски.
Май имам нужда от представяне. - Върви си, Кейти!
Да, връщай се в Москва!
Това, че се причестяваш, не пречи Съветския съюз да обожаваш.
Какво ново в Кремъл, Кейти?
Тревожат се за гражданската война в Испания. А вие?
Хиляди испански граждани биват бомбардирани и избивани.
Само една страна им помага.
И това е Съветският съюз.
К-К-К-Кейти, стани моя д-д-д-другарка.
Д-д-д-добре!
Какво толкова ви плаши?
Руснаците искат Испания да бъде само на испанците.
Какво страшно има в това?
Да, комунисти са и искат разоръжаване. Нима това е страшно?
Хитлер и Мусолини експлоатират страната и целят да ни докарат
поредната световна война. Това вече е страшно, нали?
Да, има какво да ви плаши.
Но това не съм нито аз, нито Младите комунисти,
нито пък червеното плашило, с което обичат да стряскат.
Плаши ме всеки човек, откъдето и да идва той,
който не се бори за световен мир още сега!
Страхотни сте.
Наистина сте чудесни хора.
Говоря съвсем сериозно. Прекрасни сте.
Понеже сте най-интелигентното и ангажирано поколение,
раждало се някога в тази страна.
Именно затова сте дошли тук днес, готови да се борите за мир.
Почти във всеки университет подкрепят тази кауза.
Изричат тържествена клетва. Да им покажем солидарността си.
"Отказвам да подкрепя..." Хайде, повтаряйте след мен.
Хайде де! Изправете се! "Отказвам..."
Точно така. Да видя всички ви на крака.
"Отказвам да подкрепя..." - Да чуя всички ви в един глас!
"Отказвам да подкрепя каквито и да било военни действия,
водени от правителството на САЩ."
Наричат това мирна демонстрация. Аз го наричам мирен протест.
В ИМЕТО НА МИРА, КЕЙТИ, ОСТАВИ НИ НА МИРА
Каква ирония, а?
Проклети фашисти!
Трябва да поговорим за това. - Изчакай малко.
Вече два месеца пишеш. - Станаха три.
Уж щеше да бъде кратък разказ... - Франки Маквей, не си забавен.
Да, знам. - Ще те помоля за една услуга?
Ще водиш ли партийното събрание в понеделник?
Не бива да пропускаш събрание. - Налага се.
Трябва да предам разказа във вторник. Искам да го изпипам.
Виж кой дойде. Мистър Америка.
Колко пари събрахте? - 542 долара и 18 цента.
Предложения за песни. "Ваканция на Карибите".
"Треска в джунглата". - Трябва да чуете "Ниагара".
"13-те колонии", "48-те щата".
"13-те колонии", "48-те щата"... Слушай, Джей-Джей.
А "Ярка звезда" и "Във веселия ми олдсмобил"?
Какво ще кажете за "Купон на опашката за хляб"?
Или "Сталин се дотътри".
Какво ще поръчаме? Хамбургери ли?
Предлагам да бъде "Колежанката върху Ленинградската лежанка"?
Винаги съм я смятал за забавно момиче.
Какво искаш? - Кола.
Кока-кола? - Да, кока-кола.
Ако обичаш... - Отвратителна упадъчна компания.
Не се сърди, не ти се подигравахме.
Напротив. Вземате всичко на подбив. Приемате политиката с насмешка.
Политиците са за осмиване. Как иначе да ги приемаме?
Смяташ, че Франко е клоун ли? - Франко ли? Тук ли е?
Да, същият. И той е политик.
Шегаджия. Хитлер има смешен мустак. Защо не си спретнете нацистки бал?
Обмисляхме този вариант, но получавам сърбеж от униформите.
Ще видиш като дойде революцията. Всички ще имат чувство за хумор.
Два хамбургера, два чийзбургера и четири коли.
Искаш ли лук? - Да, в колите.
Ако чета сравнително малко от разказите ви,
то е защото смятам, че трябва да се учим от най-добрите.
Или поне от най-талантливите.
Днес, с огромно удоволствие, ще ви прочета
изключително добър разказ на нов член на групата.
Заглавието му е "Типичната американска усмивка",
а авторът му е Хъбъл Гардинър.
"Той приличаше на страната, в която живее.
Получаваше всичко на тепсия, но поне го осъзнаваше.
Понякога си мислеше, че не заслужава това, което има,
но повечето хора, които познаваше, бяха още по-разглезени.
Струваше му се, че..."
"Няма причина да се променяме.
Докато го осъзнаем, вече сме или много объркани, или мързеливи,
понеже сме получавали всичко на тепсия."
Лошото на някои хора е, че се престарават.
На мен ли говореше? - Какво ще кажеш за една бира?
Не пия. - Една глътка няма да те напие.
Защо носиш книгите си навсякъде? - За това ли пресякох улицата?
Имам повод да празнувам. - Какъв е той?
Това, че пресече улицата заради мен.
Виж, съжалявам,
че не успях да ти кажа, че разказът ти ми хареса.
Пишеш добре. - Благодаря.
Г-жа Симпсън се е омъжила за Едуард. Ще го пише го в утрешния вестник.
Откъде знаеш? Още не е излязъл.
Работя на линотипа в печатницата два пъти седмично.
Не се спираш, а?
Благодаря, че ме накара да пресека улицата.
Продадох един.
Купиха мой разказ.
Не познавам човек, който да ги продава на бройка.
Браво на теб, Хъбъл.
Да го полеем.
Сядай.
За първия ти роман.
Чакай малко. Рано е да пия за това. - Защо не?
Имаш право. Защо пък не?
Трябваше да се посмееш.
На онази шега на митинга. Успя да привлечеш вниманието.
И щеше да го задържиш, стига да се беше смяла на шегата.
Не беше забавна. - Смеем се и по други причини.
Пуританка си. - Не е вярно.
Нямаш чувство за хумор. - Близките ми са на друго мнение.
Защо винаги се гневиш на нещо? - Не винаги!
Понеже не схващам студентския ви хумор
и не съм членувала в колежански клуб ли?
Сигурно там се учите на мръснишки номера.
Да, там се подвизават доста мръсници.
Може ли да ти задам личен въпрос? - Разбира се.
Непрекъснато ли се усмихваш? - Не.
Пия за новото начало.
Интересно словосъчетание за завършек.
Г-жа Симпсън се е омъжила за херцога на Уиндзор.
Май вече ти го казах. - Да, направи го.
Радвам се за разказа ти. Надявам се някой ден да го прочета.
Качи си крака върху коляното ми.
Покажи им какво можеш, Кейти.
До скоро, Хъбъл. - До скоро.
Внимавай да не си изцапаш роклята.
Ще ми се да съм шивачката, която ще скъсява роклите им.
Сигурно ще ги скъсят, за да си ги износят.
Добре че не работим на комисионна.
Не съм ходила на танци, с изключение на бала за Испания.
Заповядай, пийни си. Ето.
Това бърбън ли е? - Не, джин. Хайде де.
Направо от бутилката ли? Като буржоата.
Да танцуваме. - Дали е редно?
Не беше редно и да ми купуваш и корсаж, но го направи. Хайде.
Можеш ли да танцуваш, Франки?
Франки Маквей, роден си за танцьор.
Хъбъл?
Я виж ти, каква изненада!
Светът е малък, нали?
Заспал ли съм?
Май да. - Гледай ти!
Искаш ли да пием по кафе?
Да.
Кафе. Бих пийнал.
Стигнахме до дома ти, хлапе. Лека нощ.
Лека нощ и на теб, Хъбъл, друже.
Или който и да си там.
Живея на последния етаж.
Остана само още един!
Банята е там.
Хъбъл?
Хъбъл!
Тревога! Готови за бой! Начало на отброяването!
Хъбъл.
Хъбъл, Кейти е.
Не ме позна, нали?
След малко приключвам.
Не е нужно да го правиш. - Обичам да гладя.
Имаш много нашивки.
Имаш ли аспирин? - Не.
Разтрий си слепоочията.
Как може да нямаш аспирин? - Когато имам главоболие, ям.
Да си ми виждала часовника? Знаеш ли къде е?
Закачих го на рамката на леглото.
Реших, че там ще ти е под ръка. - Нямаше нужда...
Заповядай. - Благодаря.
Прическата ти.
Променила си я.
Гладя си косата.
Изправяш я с ютия?
Боли ли?
Не.
Поне пийни кафе. Захарта ми свърши, но поне кафето е истинско.
Не, благодаря. Ще посрещам Джей-Джей на гарата.
Закуската изглежда вкусна. - С Джей-Джей още сте приятели?
Колко дълго ще останеш? Къде си разпределен?
Във Вашингтон. - Хубаво. Сигурно е вълнуващо.
Защо? - Заради Рузвелт.
Партията не го ли смяташе за подъл подстрекател?
Откъде знаеш на каква позиция сме?
Още смяташ спортистите на университета за кретени, а?
Някои хора надминават очакванията ни.
Благодаря. - Слушай, това е...
домашният ми номер, а този е на "Военна информация".
Третият е на радиостанцията. Знам, че трудно се намира хотел.
Ако отново си в града и всички са пълни, ми се обади.
Не те задължавам, разбира се. - Благодаря.
За снощи... - Ужасно съжалявам.
Напоследък все заспивам. - Няма нищо.
Дано не съм те държал будна с хъркането си.
Не се притеснявай. Харесва ми.
До скоро, Кейти. - До скоро, Хъбъл.
Всичко хубаво.
Американско-съветски благотворителен концерт!
Заповядайте на концерта в петък!
Ще се проведе в кметството.
Заповядайте на благотворителния концерт в петък!
Благодаря. Приготвили сме ви забележително шоу, приятели.
В петък елате на американско-съветската вечер.
Доведи и приятелката си, войниче! - Заповядайте на концерта в петък!
Елате по двойки. - Благотворителен концерт в петък!
Заповядайте... Майчице, закъснявам за работа.
До скоро, Пони! - Чао!
Гласувайте за Томас Дюи! - Да спрем Франклин Делано Рузвелт.
Дай ми листовките. Ще ги раздам. Искам да ти помогна.
"Гражданска защита". Слушам ви.
Ще откриете формулярите в пощенския си клон.
"Гражданска защита". Слушам ви.
25 пикиращи бомбардировача "Щука" в Бронкс ли?
Да, госпожо, записах си. Да, помня Пърл Харбър. Ще ви свържа.
И да е загубил листчето, може да ме открие в указателя.
Изчакайте. Свързвам ви.
Можеше поне да ми се обади. "Гражданска защита". Слушам ви.
Къде по-точно? Работиш на десетина места.
След цензурата ви са ни останали само 9 мин.
От тях излиза, че оплюваме негрите. - Което си е самата истина.
Деликатна тема са... - Откога се превърнаха в такава?
След войната, Пентагонът настоява... - Нищо няма да се промени, расист!
Тази седмица не е на себе си? - Само тази ли?
Какво ми намекваш? - Ти си мълчи.
21 мин. ефир ми увисват! - И вината е негова.
Добре, предавам се, ще подпиша. - Хъбъл?!
Къде си? - До Гробницата на Грант.
Не мога да си намеря стая. Може ли да спя на дивана ти?
Разбира се. - Мороски, слушай...
Млъкни, моля те! Слушай, в хладилника има бира.
Оставила съм чисти хавлии. Ако искаш да подремнеш,
сложи слушалката на телефона в чекмеджето на бюрото.
Откъде да взема ключ? - Ще предупредя домоуправителя.
Хъбъл!
Не знаех кога ще се прибереш. Как си?
Ще се върна по-късно довечера. Ще ми оставиш ли ключ?
Не тръгвай. Купила съм пържоли, картофи, заквасена сметана,
салата и пресен пай. Щях да направя задушено телешко,
но не знаех дали го обичаш, а и нямах време,
та затова купих пържоли с купоните си.
Сигурно си прегладнял. Едва ли си имал време да хапнеш.
Не тръгвай още. Остани поне за вечеря.
Какъв пай си взела?
Това е твоят герой, нали? - За кого говориш?
Да, така е.
В колежа не беше, понеже не помагаше на Испания.
Водеше се изолационна политика... - Оправда пакта на СССР с Германия?
Но не и начина, по който Съюзниците си седяха на задните части.
Защо не каза направо "задниците"?
Не мога да го кажа. - Защо не?
Какво толкова те притеснява? - Знам ли? Нищо.
Ама че тема за двама... - Любопитно ми е
как все още обичаш да говориш за политика.
Въпреки всички противоречия около участието ни във войната.
Сталин ту подкрепяше, ту осъждаше Хитлер.
След всичките им маневри и увъртания продължаваш да вярваш в политиците.
Не разбирам как го правиш. - А аз не разбирам как ти не можеш.
Завиждаш ми.
Моля? - Така е.
За какво ми завиждаш? - Ще го надживея. Може би и теб.
Но може да не напишеш друг роман.
Явно ти си купила едно от двете продадени копия.
Събра ли сили да я дочетеш? - Да. Два пъти.
И ми хареса. Много.
Какво не ти хареса?
Не начинът ти на писане ме притеснява.
Имаш великолепен стил? - Великолепен ли?
Да, великолепен е.
Обаче... се отдръпваш.
Разбираш ли какво имам предвид? - Довърши си мисълта.
Имам предвид хората, за които пишеш.
Сякаш... ги наблюдаваш отстрани.
Къде?
В книгата. - Естествено, че в книгата.
Но къде по-точно? Посочи ми конкретен пасаж.
В цялата книга, Хъбъл.
Все пак това е първият ти роман. Убедена съм, че вторият ще бъде...
Защо да пиша друг? - Длъжен си.
Прекалено талантлив писател си, за да се отказваш.
Наистина ли толкова твърдо вярваш в убежденията си?
Да. А ти? - Не.
Моите не са непоклатими.
Все още ли получаваш всичко на тепсия?
"Той приличаше на страната, в която живее.
Получаваше всичко на тепсия, но поне го осъзнаваше..."
Какво те накара да запомниш разказа?
Чудех се дали си продължил да получаваш всичко на тепсия.
Не всичко.
До какво се добираш трудно?
До хотелски стаи.
Дай ми сериозен отговор.
Знаеш ли колко си красива?
Така е.
Обаче приемаш нещата прекалено насериозно.
Вече няма да го правя.
Щастлива Рош Хашана!
Какво е това? - Отлично знаеш какво е!
И стария ти познайник Джей-Джей ще бъде там.
Ще се отдадем на упадъчни занимания, ще ядем яйца по бенедиктински
и ще гласуваме за републиканците.
Не обичам яйца по бенедиктински. - Нима?
Обзалагам се, че си била клакьорка. - Кой, аз ли?
Хайде, ела. - Няма.
Може пък да си изкараш добре.
Явно във флота ви плащат добре, Джей-Джей?
Привет, Хъб.
Къщата създава такова впечатление, но е на леля ми.
Онази, която свиреше на акордеон ли? - Наистина ли свири на акордеон?
Не я ли прегазиха? - Не.
Замина да забавлява войските ни в чужбина.
Кой е най-добрият им концерт? Хайде, кажете.
Сетих се. На ъгъла на "Холивуд и "Вайн". Най-добрата водеща?
Талула Банкхед.
Дано е под командването на Патън. - Леля ми? Определено е под някого.
Извинете ме.
Добре. Ред е на Гардинър. - Да видим...
Кой е най-добрият малък хотел? - Не е честно. Не съм бил в чужбина,
но смятам, че ще е някой в Швейцария.
Шегата настрана. За мен е "Сен Режис" в Париж.
Красива гледка, нали?
Променила си нещо. - Само прическата. Изправят ми я.
Моля? - В Харлем.
Да, имам приятели там.
Не се и съмнявам. Очакваш да те порицая ли?
Откога сте заедно?
Хъбъл Гардинър и К-К-К-Кейти Мороски?!
Несъмнено изглежда страхотно. - Харесвам я, Джей-Джей.
Изобщо не си се променила, Кейти. - Нито пък ти.
Красива си, както винаги. - Но не завинаги.
Сега съм с Джей-Джей.
Сигурна ли си? - Извини ме.
Помниш ли как изглеждаше като студентка?
Искаш ли нещо за пиене? - Не, благодаря.
Защо отиде при нея? - Стори ми се разстроена.
Сама се изолираш от останалите.
Карат ме да се чувствам като неканена гостенка.
Опитай да ги заговориш. - Опитах.
Не, не си. Не разговаряш, поучаваш. Защо изнесе онази реч за Ялта?
Всички тук знаят за конференцията. - Защо си правите глупави шеги?
Джей-Джей нарече Рузвелт "Ялтийския сокол".
Стори ми се забавно. - Подмятането за правата за филмиране
на книгата ти също беше шега, нали? - Защо смяташ така?
Защо ли?! Понеже си много над нивото на Холивуд.
Може да извадя късмет с Холивуд. Не си ходила там, за да знаеш какво е.
А и не това е най-важното. Да се отпуснем и да се забавляваме.
Започнеш ли да говориш за политика, чувството ти за хумор се изпарява.
Има неща,
на които ми е трудно да се смея, Хъбъл.
Извинявай за закъснението. Задържаха ме в апаратната.
След това се натъкнах на член на партията, който...
Какво има? - Това са първите осем глави.
Прочети ги, ако искаш, но да не ги обсъждаме.
Ако не ти харесат, искам да ми кажеш защо.
А ако ми харесат?
Келнер!
Заповядай.
Как си? - Добре.
Ново ли е? - Не, беше в другата стая.
Тук стои добре.
Виждам, че цветята ти са пораснали.
Как е майка ти? - По-добре, както и новините.
Може да успея да продам книгата си в Холивуд.
Знам. Джей-Джей ми каза.
Как ти се струва идеята
да живееш на топло, да ходиш на работа със спортна кола
и да плаваш? - Примамливо.
Искаш ли нещо за пиене?
Не.
Само минавам. Бях излязъл на разходка.
Благодаря.
Обожавам книгата ти.
Франклин Рузвелт е мъртъв. Повечето от вас вече са го научили,
но ще минат дни, седмици, дори месеци,
преди напълно да осъзнаем трагичните последици
от случилото се в 5:45 ч. тази сутрин.
Най-покъртителното е, че той не доживя
една почти сигурна победа.
Беше ли там? - Разговарях
с един старец между вагоните на влака.
Помогнах му да отвори тежката врата. Не му достигаше въздух.
Не помня времето, когато не беше президент.
Четвъртият мандат щеше да му дойде в повече.
И третият му беше много.
Поне ще спрат с шегите за Елеонор. - Някои от тях бяха забавни.
Сещате ли се за онази за нея и южняците в мината?
В която лицето й било мръсно ли?
За Бога, Джуди-Ан! Елеонор слязла в мината.
Лицето й почерняло от въглищните сажди.
Южняците видели големите й бели издадени зъби...
Съпругът й е мъртъв!
Мъртъв е. Да, г-жа Рузвелт е слизала в мините.
Когато я попитали защо, отговорила: "Аз съм краката на съпруга си."
И с инвалидната му количка ли се подигравате? Не всичко е шега.
Съжалявам.
Кой измисля тези шеги? - Бащата на Джей-Джей.
Тук може да почерпиш вдъхновение за интересен роман,
стига да ти се пише за хора, които си разказват вицове,
но са напълно безчувствени. Да се срещаме на всеки пет години,
или всеки път, когато президентът ни гушне букета.
Какво правиш? - Какво правим ние тук?
Джей-Джей ще купи книгата ти и ще се преместим в Холивуд ли?
Много писатели са го правили. Фицджералд...
Той е мъртъв, глупако! - Знам това.
Какво ли те засяга! Алкохолът и хора като теб са го довършили.
Престани, по дяволите!
Каза ти, че съжалява за вица. - Защо ме доведе тук?
Не можеше ли да се разходим, или да седнем някъде?
Не исках да ходя на място, където скърбят.
Какво лошо има в скръбта? - Президентът почина, това е.
Не си единствената засегната от станалото.
Дръж се възпитано. - Отказвам да се държа възпитано.
Тогава недей. Прави каквото искаш.
Искам да се махна от тук. - Добре, направи го.
Заедно с теб.
И какво ще правим после?
Довиждане, Кейти. - Да, до скоро.
Лека нощ, красавице. Довърши сутринта.
Горе главата! Искам да заспя спокоен, че се усмихваш.
Лека нощ, Били.
Здравей.
Мислех, че са те разпределили някъде в чужбина.
Може ли да поговорим? - Разбира се.
Знам, че се държах ужасно, но вече съм по-уравновесена.
Понякога изпадам в гневни изблици.
Пада ми пердето и... Извинявай. - Не се извинявай.
Исках да ти се извиня на вечеря. Щях да напълня хладилника със...
Ужасна съм, нали?
Уча се да псувам в стая, изолирана от шума. Разучавам псувните с "м".
Също и как да се смея и да приготвям протестантска кухня.
Стига, спри.
Приключи ли?
Виж, Кейти... - Не започвай с "виж".
Така се поднасят само лошите новини.
Не мисля, че с теб имаме бъдеще.
Защо?
Смятам, че между нас няма да се получи.
Бях прекалено лесна за теб. - Лесна ли?
Не в кревата. Бях поредното нещо, което получаваш с лекота.
Наистина ли смяташ, че с теб ми е било лесно?
В сравнение със Стогодишната война, може би?
Винаги си нащрек, готова да нападнеш.
Политика, революции и велики каузи!
Те те интересуват. Посвети им се. Възхищавам ти се за това.
Стига да го правя с мярка? - Точно така.
Добре, няма нужда да задълбаваш. Всичко ми е ясно.
Не се вмествам в компанията ви в Бийкман плейс. Там е проблемът.
Това ли смяташ, че ме притеснява? - И още как. Искате само забавления.
Добре, хубаво! Върви при приятелчетата си там.
Дойде да скъсаш като джентълмен. Направи го. Сега си върви. Вън!
Божичко...
Ето, овладях се, спокойна съм.
Можеш да си вървиш.
Аз съм.
Хъбъл...
Изчакай.
Не затваряй.
Слушай, обаждам се по необичаен повод.
Съзнавам, че няма нужда да се извинявам за думите си,
понеже знам, че ме разбираш.
Знам също и че разбираш,
че не мога да приема всичко с усмивка и песен на уста,
както би се изразил Джей-Джей.
Ето какъв е необичайният повод.
Е, по-скоро е молба за услуга.
Не мога да заспя
и ще се радвам да...
Да имам с кого да си поговоря.
Близък приятел, на когото да се доверя.
Само че ти си най-близкият ми приятел.
Звучи малко нелепо, нали? Глупаво е.
Обаче ти си най-добрият ми приятел.
Ще ми олекне, ако останеш при мен тази вечер.
Обещавам да не те докосвам, умолявам
и да те карам да се чувстваш неловко.
Искам само да поговоря с приятел за общ познат.
Ще можеш ли да дойдеш веднага? Моля те.
В аптечката имам приспивателни.
Заповядай.
Едно не е ли достатъчно? - Не.
Страх ме е. - Вземи ги.
Ще останеш ли, докато заспя?
Съжалявам, че те притесних,
но нали за това са приятелите.
Искам да те питам нещо.
Дано само не се напия. - Не го пий като вода.
Не съм достатъчно привлекателна, нали?
Не си прося комплименти, повярвай ми.
Знам, че съм привлекателна.
В известен смисъл...
Но не по начина, по който трябва.
Права ли съм?
Стилът и поведението ми не са подходящи за теб,
нали така?
Да станем приятели.
Не бива.
Не си подходяща за мен. - Ще се променя.
Недей, не бива. Трябва да останеш вярна на себе си.
Но така ще те загубя. Защо трябва да те губя? Кажи?
Защото очакваш прекалено много.
От всяко едно нещо.
Не ти остава време да се отпуснеш и порадваш на живота.
Приемаш всичко насериозно.
Настоятелна съм, защото искам нещо по-добро.
Искам да скрепим връзката си, да се усъвършенстваш.
Непримирима съм, признавам, и ще продължавам да бъда,
докато не се превърнеш в човека, който трябва да бъдеш.
Друга няма да вярва в теб, нито ще те обича колкото мен.
Знам това. - Защо тогава ме отблъскваш?
Нима вярваш, че ако се върна, всичко моментално ще се промени?
И двамата ще загубим от това. - Не може ли и двамата да спечелим?
Харесвам Холивуд и Алис Фей. - Спести ми това, моля те.
Някой вече става.
Не ти ли се доспа?
На теб обаче да.
Изтощен съм.
Очакваш прекалено много от мен.
Но мога и да предложа много в замяна.
Божичко! Режисьорът ли живее тук? - Не, използва стаята до гаража.
Това е домът на прислугата. - Как работи на място като това?
Бисинджър не работи. Нали е режисьор.
Важното е идната есен да пишеш във Франция. Другото ми е все едно.
Виждам, че всички са дошли. - Все важни клечи.
Нямаш ли и зимна пързалка? - В мазето е.
Хъбъл! - Здравей, Джордж.
Джордж Бисинджър. Радвам се, че ни гостувате. Съпругата ми Вики.
Здравейте! - Вие сте Кейт, нали?
Кейти. - Искате ли нещо за пиене?
Не, благодаря. - Риа!
Ще те запозная с агента си. - Най-добрата в бизнеса.
Ако беше така, щях ли още да бъда само агент?
Приятно ми е. - Онова привидно са топки за крокет,
но всъщност е колекцията й от писателски черепи.
Почакайте само да видите неговата.
Тези холивудски отрочета смятат да свалят правителството.
Как, щом не успяват да опровергаят дори Луела Парсънс.
И през 1937 г. в Мюнхен не вземаха Хитлер насериозно.
Пола Ризнър е щатната ни песимистка. - Извинете ме.
Скоро ще разследват подривната ни комунистическа дейност.
Ами! Търсят политически дивиденти с тези показни разпити.
Нали знаете, че привикват и свидетели при закрити врати.
Мижитурки! - Дори конгресменът ни
участва в комисията. Хайде, Джордж, твой ред е.
Чувствам се като в "Алиса в страната на чудесата".
Гардинър, защо не изглаждаш сценария си у дома?
Радвам се, че си тук. Канех се да ти се обадя.
Готвя събиране за рождения ден на Джей-Джей.
Ставаш на 45, а? - Елате като някой от братята Маркс.
К-К-К-Кейти, ти може да си Карл? - Още заекваш, а?
Едно е сигурно. Няма да се маскирам като Граучо.
Хубаво, тогава ела като Харпо. Тъкмо няма да си отваряш устата.
Смятам, че режисьорът е кретен.
Прекалено високо? Сега е ниско? Какво се опитваш да ми кажеш?
Какво? Че е тук ли? Боже мили!
Избирай. 10 г. в Единайсетака, 11 г. в Дванайсетака и до живот в Гъстака.
Целят да ни контролират чрез цензура.
Да не преувеличаваме. Това е мимолетна демагогия.
Репликата трябва да остане. - Около нея се гради сцената.
Танцьорите в цветовете на флага предават посланието.
Как ще използваш танцьори, когато в романа му няма такива?
Моля те.
Ако успеем да го организираме, трябва да изнесеш реч, Брукс.
Пред толкова хора? Не. - Ще стане страхотно.
Съгласен съм да напиша речта. - Не разбира идеите ти.
Не харесвам филмите му. - Трай си, кресливо патенце.
Повикахте ме. Желанията ви са заповед за мен.
Сутринта застрелях слон, ей тъй, по пижама.
За какво жадуваш, сподели? - Да останем насаме.
Да се съберем у дома в 17 ч. в неделя.
Джордж, Пола Ризнър червена ли е? - Нямам представа. Защо?
Така чух. - Слушаш не когото трябва.
Да си вървим. Утре ще ставам рано.
Смята, че Бисинджър има право. - Как смее да...
Слушай. - Какво има?
Спри радиото. Започвам да пиша на френски.
Тъкмо ще допадне на Бисинджър. Опитай.
Харесва ли ти?
Вкусно е.
Ще разучавам френската кухня, докато довършиш романа.
Реши ли за какво ще бъде? - Не съвсем.
Разбирам, тук всички те разсейват.
Ще намериш уединение на вилата във Франция.
А ти чела ли си хубави книги напоследък?
Не, обаче предадох рецензии за две ненаписани книги.
Ще те уволнят. - Тъкмо ще се върна към хирургията.
И без друго не четат резюметата ми. Само ми го поръчват.
Защо не се откажеш? - Нали стягам гнезденце във Франция.
Италия? - Франция!
Испания? - Никога!
В Китай може. Там се развива действието на въображаемия роман.
Защо точно в Китай? - На хората им е писнало от уестърни.
Защо да не заснемем "ийстърн"? Какво заглавие му измисли?
"Шевуот", с удивителна накрая. - Веднага грабва вниманието.
Китайски евреи сформират кибуц в оризова плантация.
В която главният герой... Героиня? - Готви комунистически пирожки.
И й хрумва да ги кръсти... - "Мацо"?
Чел си книгата?! - Отзад-напред.
Хрумна ми още нещо. - Толкова много идеи наведнъж?!
Устата еврейка от Ню Йорк
идва в Малибу, Калифорния и казва на пленителния си приятел.
Алитерация? Похвално!
Че е бременна. А той я поглежда и казва...
Шегуваш ли се? - Не.
Спокойно, докосни, няма да се счупя. - Добре.
Посрещни я, скъпа, давай!
Още веднъж, хайде!
Гладни ли сте? - Отговорете на въпроса!
Нямате право да ме принуждавате да назовавам други...
Сержант! Отведете свидетеля...
Чухте избрани откъси от заседанието на Сенатската комисия...
Ще нарежа салатата. - Благодаря ти.
Пази се. Боята съхне цяла вечност.
Дотогава ще бъдете в Бевърли Хилс. - Не, ще се местим във Франция.
Не и ако Хъбъл подпише договора, който изготвям.
Какъв договор?
За сценарии за още три филма, стига този да е успешен, разбира се.
Дали ще прояви интерес? - Надявам се.
Ще му донесе много повече пари и двамата ще живеете в разкош.
Мислех, че вече го правим, Риа.
Татко ми изпрати списък с имена.
"Одобрявам следните имена за внука си:
Томас Джеферсън Гардинър, Соломон Дейвид Гардинър
и Юджийн В. Дебс Гардинър." - А ако е момиче?
Тогава ще трябва да я кръстим на мама.
Как се казва тя? - Ракел.
Тъй че стискай палци да е момче.
За какво се разказва във филма? - За каубои и индианци.
Не изказвай възмущението си на глас. Брукс написа сценария.
Този път индианците ще са добрите. - Нима е допустимо?
Е, не е патриотично, но внесох разнообразие.
Аз съм спокоен. Да започваме, Вики.
Номерът с очилата няма да мине. Познавам, когато спиш.
Не съм чела сценарий за по-хубав уестърн.
Ето ги и тях. Велес и Йоланда, насам!
Пазя ви места. - Благодаря.
Нали не сме изпуснали началото? - Готови сме, Флойд.
Как е кръщелникът ми? - Щастлив е.
Божичко!
Какво става, за бога?
Как е станало, Джордж? - Твоят Пикасо!
Какво има?
Микрофон, проба-проба... Чувате ли ни?
Какво става тук, за Бога?!
Записват срещата ни.
Спри го! - Чу ли, Флойд, спри го!
Не ме чува. - Достатъчно, Флойд, спри го.
Ще съдя правителството за пораженията на платното.
Трябва веднага да действаме. Имаш ли адвокат?
Да му се обадим и да му разкажем за случилото се.
Как може да сме сигурни, че не подслушват и тази стая?
В страната няма да ни повярват. - Понеже никога няма да научат.
Да не допускаме да погазват правата ни.
Студиата нямат ли някакво влияние? - Ние трябва да предприемем нещо.
Бисинджър смята, че тази сцена е излишна.
Казах му, че греши. А ти на какво мнение си?
Той е режисьорът. - Но ти си продуцентът!
Не се горещи толкова.
Да не се горещя, казваш?
Хъб, знаеш ли какво става в къщата ти?
Разбира се. - Знаеш ли какви ги вършат там?
Кроят план за сваляне на правителството.
Да видим. В неделя играем волейбол.
Значи по програма ще свалят правителството в понеделник.
Възнамеряват да обвинят Комисията в погазване на Първата поправка.
Моля?
Не вярвам да знаят какво гласи. - Кейти знае.
Не се и съмнявам. Вчера един актьор дойде
да ми каже, че една реплика не му била ясна.
Съгласен ли си с него? - Ще си навлекат неприятности.
Може да си загубят работата. - Какво очакваш от мен?
Да убедиш Кейти да се откаже. - Ти я убеди.
Добре, ще го направя. Тази гледка няма да е за изпускане.
Поне я помоли да не се увлича.
И ти помоли Бисинджър за същото. Продуцент си, все пак.
Какво толкова те тревожи? - Нищо. Войната уж свърши, нали?
Работата в киноиндустрията
е първата, която някога сме имали.
А спортните ни стипендии? Те не се ли броят?
Не, друже.
А службата на десантните кораби в Тихия океан?
Не.
Получавахме по 150 долара месечно. - Службата не се брои.
Искаш ли питие? - Не.
Имам си неприятности у дома. Трябва да бъда трезвен.
Нищо ново от Карол Ан.
Не й се давай. Пия за двама ни.
И всички приятели от випуск 1937 г.
Това ли е домът на Гардинър? - Да, а аз съм градинарят.
Как си? - Добре, засега...
Любовникът ти пали цигара от цигара, за да компенсира за ниския си ръст.
Има голямо сърце и никакво чувство за хумор.
Разкри ни. - Наричаме го Брукс Кропаткин,
но това не е истинското му име. - Нима? А кое е?
Карпентър. - Карпентър! Кой ти го каза?
Джей-Джей, с когото не пих,
понеже е отказал алкохола по семейни причини.
Карол Ан е на 33. Не й остават много козове.
Всички сме на тази възраст. - Не и ти – момичето гений.
На 16 ли постъпи в колежа?
Какво ще стане? - Ще отидеш във Вашингтон.
Питах за Джей-Джей и Карол Ан.
Това е проблем на неговата жена. Моята заминава за Вашингтон.
С бебето ли ще тръгнеш? - Имам такова намерение.
Образованието й ще започне от ранна възраст.
Искам отрано да се учи да бъде смела.
"Тя" ли? - Или той.
Защо не се присъединиш към нас?
Връщаме се към старите различия, нали?
Не е така, Хъбъл.
Нека си останем у дома, тогава.
Не мога.
Назова имената на 14 свои колеги актьори.
Разкри подробности за членството им в подривни организации.
10 от 19-те, отказали да дадат показания пред Комисията...
Ето го и него! Джак Армстронг! Гордост за американската младеж.
Какъв красавец, а? - Ами, изглеждам ужасно.
Тя изглежда страхотно.
Нашата красавица беше сред любимките на Америка.
Виж я в действие. Бях забравил как въздействаше на студентите.
Погледни само лицата им.
Омагьоса ги, имаше дар слово.
Бях забравил този протест.
Прекрасна е. Давай, Кейти!
Как си? - Изтощена съм.
Как ще коментирате "Холивудската десятка"?
Превръщат се в мъченици единствено за своя сметка.
Защитават принципите си.
Щом страната не ви харесва, вън! - Тя е и моя!
Можеха да отричат, като много други. - Но не искаха да го правят.
Има си време за пресконференции.
Защо си тук? Може да се озовеш в нечий списък.
Отказвам да се поддавам на заплахи. - Онези десетима също.
Борим се единствено за свобода на словото.
Защитават и твоето право да снимаш филмите, които искаш.
А ти намираш сили само да ги поучаваш.
Какъв е коментарът на г-жа Гардинър?
Искам да попитам сенаторите за какво водихме война.
От какво се страхувате? - Млъкни, червена кучко!
Изчакайте тук, докато тълпата се разпръсне.
Ранен ли си?
Кървиш. - Нищо ми няма.
Умирам си да ме ступват.
Съжалявам, Хъбъл, не очаквах да се стигне до тук.
Сигурно не си очаквала и да дойдеш да порицаваш света, нали?
Това ли смяташ, че правя? - И още как.
Никого не поучавам. Защитавам нещата, в които вярвам.
Подигравките на Бисинджър не те ли вбесяват?
Нарича хората "мъченици", защото няма тяхната смелост
да се бори за принципите и правата си – неговите и твоите!
Какви права?! В тази страна никога не е имало свобода на словото!
Няма и да има, докато не я защитим.
Няма да я има, защото всички се страхуват!
Вече не сме в университета.
Замесваш се в истинската политика – глупава и опасна игра.
Съветваш ме да си мълча само защото е опасно ли?
Обяснявам ти, че си губиш времето. Протестиращите
само ще си навлекат неприятности, без да променят каквото и да било.
След години затвор и неприязън,
продуцентите фашисти ще се нуждаят от сценаристите комунисти,
за да спасят кретащите им филми, и пак ще ги наемат.
Отново ще правят филми, ще вечерят, ще играят тенис
и ще свалят съпругите си заедно. Защо да лежат в затвора?
За дребнава политическа дрязга ли?
Молиш ме да си затворя очите, докато унижават невинни хора,
само и само да останеш да работиш в град на малодушие,
в който хората се прекланят единствено пред поредния хонорар.
Опитвам се да ти обясня, че хората са по-важни от "лова на вещици".
Най-важното сме аз и ти, не каузите и принципите ни.
Хората са това, в което вярват.
Президентите на студиата са отстъпили.
Всеки техен служител,
отказал да свидетелства пред Комисията, ще бъде уволнен.
Божичко! - Вече има официален черен списък.
Сезонът за лов на вещици с доносници е открит.
Сега им остава само да убедят гражданите,
че доносниците са герои.
И ти си като тези палмови дървета.
Мястото им не е тук. Дошли са насила и им личи.
Убедена съм, че и те като теб, не се чувстват добре тук.
А ако той е в свои води, Пола? - На кого държиш повече?
На него.
Направила си избора си, Кейти.
Целуни го и от мен. - Непременно.
Благодаря, Пола.
Личи си, че кинематографичния похват ти е непознат.
Нормално е. Всеки романист е привързан към текста си.
Не съм романист.
Повече се възприемам като сценарист.
Ще бъда прям. - Знам какви промени са необходими.
Готов ли си да ги направиш?
Никой друг не разбира сюжета по-добре от мен.
Понеже е само мой.
Знам какво го вдъхнови.
Вникнал съм в същината му.
Помните дните преди началото на войната, нали?
Преди всички да пораснем. Това усещане не се забравя.
Готов съм на тясно сътрудничество.
Знам, че диалозите от книгата забавят филмовия разказ,
но мога да ги пренапиша.
Винаги съм бил схватлив. Всичко ми се удава лесно...
За Бога, Джордж, ще се справя.
Знам какво искаш. Разбирам замисъла ти.
Ще внеса промените, които искаш.
Позволи ми да го направя.
Без да упорстваш?
Няма, ни най-малко.
Здравей. - Здравей.
Тежки времена, а?
Няма вечно да са такива.
Как вървят снимките?
Изтормозено.
Връщам се в Ню Йорк.
В Ню Йорк...
Кога заминаваш? - Чак утре.
Изхвърлям някои от вещите в апартамента си.
Запазила съм шампанско.
За да отпразнувам заминаването си.
Струва ми се, че филмът става по-добър.
Необичайното е,
че монтажът сякаш нарочно забавя действието.
Зрителите, разбира се... - Благодаря, скъпа, достатъчно.
Отивам да се приспя с бренди.
Сутринта ще проведем аутопсията. Лека нощ, Пола.
Хъбъл, Джей-Джей, безмълвна Кейт.
Благодаря за усилията, Флойд. Свободен си.
Лека нощ, г-н Бисинджър!
Джей-Джей, ела да пием по чаша вино. Ще споделиш проблемите си,
а аз ще ти разкажа как служителят на Комисията
услужливо ми предложи списък с имена, които да цитирам.
Пази се, скъпа. - Чао.
Написал си правдоподобни сцени.
Ще будувам до късно, ако искате да се отбиете на път за плажа.
Трогателна похвала, няма що.
"Правдоподобни сцени"!
Признава единствено "Броненосецът Потьомкин".
Сигурно е лесбийка. - Не е, има двама внуци.
Кейти, винаги ще си останеш добро еврейско момиче.
А ти още ли си онова добро момче?
Никога не съм бил такъв.
Освен в твоите очи.
Не е вярно. - Напротив.
Обичаш ли някого, ставаш глуха и сляпа за прегрешенията му.
Не съм сляпа, Хъбъл.
Още по-рядко се е случвало да онемея.
Кой ти каза?
Един приятел.
Ама че приятел. - Тук всички са ти приятели,
особено ако считаш и доносниците за такива.
Сигурно ще кажеш, че за теб не е значело нищо.
Така е.
Филмът ти ще бъде касов, Хъбъл. Браво на теб!
Но не ти хареса, нали?
Да речем, че оценявам усилията ти по него.
Какво не ти хареса? - Приключихте ли за тази вечер?
Да. Благодаря.
Защо трябваше да тръгваш след нея?
Да ми беше казал, че не съм подходяща за теб,
говоря прекалено много, не харесваш парфюма, семейството, готвенето ми.
Не беше нужно пак да ходиш в "Бийкман плейс".
Кейти, причината за нашите проблеми не е връзката ми с друга жена.
Откажи се от мен най-после.
Моля те.
Не мога. Не понасям начина, по който осакати книгата си.
Ненавиждам филма, хората и палмите тук. Ще ми се да завали.
Искам...
Какво?
Искам да се обичаме.
Дай ми една бира. - Веднага, капитане! Заповядай.
Какво пък! Прав й път. Не беше кой знае какво.
Не ставай сантиментален. Имахте и щастливи мигове.
Ромът е виновен.
Нямаме оправдание, друже.
Все пак не съм загубил жена като Кейти.
Тогава наистина бих съжалявал.
Най-хубав съботен следобед?
През 1933 г., когато "Брут" Холанд беше с контузия на коляното.
Най-хубавият месец? - Април.
Най-хубавата година?
Да видим... 1944 г.
Не, 1945 г.
Удивително е как повлияват решенията ни, без да се усетим.
Никога не си искал да довършиш романа си, нали?
Не съм сигурен...
Май така и не видях смисъл в това.
И никога не си искал да заминем за Франция?
Не. Ти го искаше.
Какви ги свърши, момиче?
Добре ли си? - Да.
Би било хубаво вече да сме на преклонна възраст
и да сме преодолели всички спънки.
Всичко би било по-просто и лесно.
Както когато бяхме млади. - Животът ни винаги е бил объркан.
Да, но му се наслаждавахме.
Нали?
Да, така беше.
Ще те помоля само за една услуга.
Остани с мен, докато се роди детето.
Пристигнаха още цветя за вас, г-жо Гардинър.
Реших... да ти донеса вестник.
Стаята ти е много хубава. - Да, така е.
Чу ли се с баща си? - Да.
Искам да я кръстя Рейчъл.
Добре.
Видя ли я вече? - Да.
Мъничка е.
Сглобих й кошарката.
Изглеждаш чудесно. Вече не си я изправяш.
Кое? - Косата.
Не, вече не.
Тази прическа ти отива. - Благодаря.
Още ли си омъжена? - Да. Какво те води в Ню Йорк?
Пиша сценария на тв сериал. - Нима?
Вълнуващо е. Всичко става набързо.
Снимат по епизод на ден, при това на живо, в реално време.
В студиото непрекъснато цари паника.
Помниш радиопиесите. Същото е, само че с камери.
Всички откачат! От това би излязъл страхотен хумористичен роман.
Звучи вълнуващо. Радвам се за теб.
Таксито ви е тук, господине.
Ужасно закъснявам. Обади се да се видим някой път.
В указателя няма друг Дейвид Х. Коен.
От кое име е съкратено Х.? - Няма друг с това име?
Извинявай, че закъснях. Как се справяме?
Чудесно! Събрахме 122 подписа.
Шарлийн се обади. И тя е събрала много.
Нима? Страхотно! - Нали?
И там кампанията е била успешна.
Какво научи от Айлийн? - Никога не се предаваш, нали?
Само когато съм принудена да го направя.
Но пък умея да губя.
За разлика от мен.
Имам повече опит от теб.
Приятелката ти е чаровно момиче. Доведи я, когато ми дойдеш на гости.
Не мога да дойда, Кейти.
Не мога.
Разбирам.
Как е дъщеря ни?
Прелестно момиченце е.
Би се гордял с нея.
Радвам се.
Мъжът ти добър баща ли е? - Да, много добър.
Хубаво.
Довиждане, Кейти.
Довиждане, Хъбъл.
Спрете атомните бомби!
Присъединете се към хилядите, обявили се срещу употребата им!
превод РАДОСТИНА СТОЙЧЕВА