Downloaded From www.AllSubs.org
VĂ PLACE BRAHMS?
- Poftim. - Mulțumesc.
- Bună seara, dnă Tessier. - Bună seara. Gaby e la mine?
Da, urcați.
Gaby, am întârziat! Domnul a sunat?
- Nu, doamnă. - N-am găsit taxi și traficul...
- Rochia e gata? - Da, doamnă.
Fii draguță și pregătește-mi o baie. Nu foarte fierbinte.
Fermoarul ăsta nu merge niciodată... Gata, s-a rezolvat.
Gaby, unde ai pus... Nu contează, l-am găsit.
Cred că o să port haina de nurcă. Gaby, ai reparat cureaua rochiei?
- Oui, madame. - Nu așa. Vorbește în engleză!
Bine, doamnă.
Răspunde tu, Gaby. Spune că tocmai am ieșit pe ușă.
- Da, domnule... - Lasă, vorbesc eu.
Fii atentă la apă, Gaby. Roger, iartă-mă, dar voi întârzia.
Traficul la ora asta e îngrozitor! Poftim? Nu poți... Nu din nou!
Știu că e vorba de afaceri, dar seara asta e specială.
E a cincea aniversare a noastră.
Ce aniversare? A serii când ne-am cunoscut.
Bine, înțeleg... E bine și mâine. Noapte bună, iubitule.
Afacerile astea le sunt tare folositoare bărbaților.
- Așa e. - Ar trebui să-i dați un ultimatum .
- Ce fel de ultimatum? - Ori vă căsătoriți, ori...
Gaby, ți-am spus că nu vrem să ne căsătorim.
- El nu vrea. - Amândoi am mai fost căsătoriți.
Știm că e bine ca doi oameni să fie împreună fiindcă vor ei,
nu fiindcă așa trebuie. Libertatea e foarte prețioasă.
Pentru el, nu pentru dv. El se întâlnește cu alte fete.
- Da. - Dv nu vă vedeți cu alți bărbați.
- Fiindcă nu vreau. - Halal libertate!
Îți faci prea multe griji pentru mine, Gaby.
Mama spune: "Nu contează când ești tânără,
dar când ești bătrână, îți dorești să fii măritată."
- Gaby, sunt chiar așa bătrână? - Nu, dar sunteți prea singură.
Îmi pare rău pentru aseară. A fost o săptămână groaznică.
Știu, Roger.
Încerc să închei afacerea din Danemarca. Cea din Olanda a căzut.
N-am primit marfa din America, din cauza grevei.
Nu e un subiect prea vesel. Vrei să renunțăm la toate, Paula?
Să ne retragem la țară, într-o căsuță pe malul unui râu?
Te-ai plictisi groaznic acolo.
N-ai putea să trăiești fără tractoarele tale
și fără nopțile lungi din Paris.
În ultima vreme, conduci foarte repede.
Știu. Ce înseamnă asta? Că vreau să rămân tânăr?
- Tu nu vei îmbătrâni niciodată. - Te ador!
Orice spun, tu înțelegi. Ai un răspuns la orice întrebare.
- Sunt remarcabilă! - Da, ești.
Oare de câte ori am făcut asta? De câte ori m-am aplecat
să deschid radioul, în timp ce tu mă conduceai acasă după cină?
- Paula, sunt foarte egoist? - Nu, Roger.
E adevărat, uneori mă simt singură și nu tocmai tănără.
Și mi-e dor de tine. Însă știu ce importante sunt... afacerile tale.
Dar știi ce importantă ești tu pentru mine?
Cred că da.
Azi am luat masa cu Jacques Bunnell.
O prietenă de-a lui are nevoie de un decorator pentru apartament.
O americancă bogată. Uite numele și adresa. Te duci mâine dimineață.
- S-ar putea să câștigi niște bani. - Mi-ar prinde bine.
Noapte bună. Te las să dormi.
Bună seara.
- Spune-mi... Aș vrea... - Unde-ai fost? Te-am căutat!
- Bună dimineața, Suzanne! - Bună dimineața, dle Philip.
Bună dimineața.
Sunt Philip Van der Besh. Ați venit la mama?
- Da. - Luați loc.
- Sper că n-am venit prea devreme. - Nu, mama e trează, cu siguranță.
- Ați venit pentru apartament? - Da.
Nu i-ar strica să fie aranjat puțin.
Chiar m-am întrebat pe ce stați, când sunteți mai mult de trei.
Nu știu. Lucrez toată ziua și seara mă duc direct la culcare.
- Probabil munciți foarte mult. - Da, sunt avocat.
Nu mă culc înainte de miezul nopții și mă trezesc în zori.
Dar acum e aproape 11!
E ceva neobișnuit...
Ghilotinat? Doamne sfinte! Și a murit?
De fapt, nu muncesc atât de mult. Nu destul. Doriți o țigară?
- Da, mulțumesc. - Oare unde...
- Încă mai plouă? - Nu, nu mai plouă.
Nu prea mai știu ce să spun. Nu vă cunosc.
Dacă v-aș cunoaște, v-aș spune cât mă bucur să vă revăd.
- De ce? - Nu știu. Asta aș spune.
Suzanne, dl Philip a plecat?
Vine mama! Când v-ați născut? Ce zi, ce lună?
- Philip! - Da, mamă.
N-ar fi rău să mai ieși din casă înainte de 11, din când în când.
- Da, mamă. Tocmai plecam. - Oare cum te suportă dl Fleury?
Ești cea mai bogată clientă a lui. Sper să ne revedem. Noroc!
Scuzați-mă. Voiați să mă vedeți?
Dl Jacques Bunnell mi-a spus să trec pe la dv astăzi.
Da, în legătură cu apartamentul! Sunteți decoratoarea.
Mi-a vorbit frumos despre dv.
Înainte să începem, vreau să înțelegeți ceva.
Nu pot suferi oamenii care încearcă să profite...
Suzanne! Trebuie să le spui orice lucru de zece ori!
Nu mă înțelegeți greșit. Vreau ca apartamentul să arate bine.
Dar există metode diverse, nu? Am avut un tânăr...
- M-ați chemat, doamnă? - Da, Suzanne.
Și-am spus să nu lași ferestrele deschise!
- Da, doamnă. - Te rog să nu mai uiți.
Se pare că servitorii te costă mai puțin aici, dar consumul nervos...
- Ce spuneam? - Ați avut un tânăr...
Un tânăr? Da, decoratorul. N-a rezistat mult.
Am întâlnit hoți la viața mea... Ia loc, draga mea.
Dar el era de o insolență... Când te-ai născut, drăguță?
- Poftim? - Când te-ai născut?
Nu trebuie să-mi spui anul. Nici nu te-aș întreba asta!
- Dar în ce lună? - Iunie.
- În ce decadă? - Pe 13.
Gemeni! Ce interesant! Nu cumva îți amintești ora?
- Mă tem că nu. - Păcat.
Decorăm parterul în stil Ludovic XV?
Vă va costa ceva mai mult. Dacă vreți să păstrați mobila de acum...
Sigur că vreau. Vino să-ți arăt casa.
Lucrurile astea au stat degeaba în depozit. E cazul să dea roade.
Dar fiul meu studiază dreptul internațional și călătorim mult.
Acum vom sta la Paris o vreme. Trebuie să-l cunoști pe Philip!
- L-am cunoscut. - E fermecător și tare inteligent.
Dar habar n-am ce-i trece prin minte. Asta e sufrageria.
- Îmi pare rău de brațul lui... - Care braț?
- Pe care-l ține așa. - Zău? N-am observat.
Trebuie să mă uit cu atenție. Mă gândeam că în sufragerie...
- Pot să vă duc undeva? - Doar nu stai aici de atunci!
Nu, am avut niște treburi. Am trecut din întâmplare...
Eu merg pe bulevardul Haussmann, lângă Saint Augustin.
- Nu te încurc? - Deloc.
Să te urci în chestia asta e o adevărată artă.
- Ați reușit? - Da. Doar mi-am agățat ciorapii.
- Conduc prea repede? - Nu, sunt obișnuită.
Am un prieten care conduce repede. Zice că-l ajută să rămână tânăr.
- Vrea să rămână tânăr? - Da.
Eu nu. Deci v-ați născut în zodia potrivită ca să redecorați casa?
- Sper că da. - Credeți în stele?
Nu, dar mama dtale pare să se lase condusă de ele.
E foarte convenabil. Nu se mai simte răspunzătoare pentru ce face.
- Vi s-a părut confuză? - Da, un pic.
Nu e deloc. Joacă teatru.
Trebuie să fie un obicei de familie. Ce-ți face brațul?
Bine...
Spuneți-i mamei să vă plătească pe parcurs. E bogată și zgârcită.
N-ar trebui să vorbești așa despre mama dtale.
- Nu sunt un copil. - Așa, deci! Câți ani ai?
25. Dumneavoastră?
40.
- Ce e atât de amuzant? - Fluieratul admirativ.
Era mai admirativ decât credeti.
- Luați masa cu mine într-o zi? - Nu.
- Nu, pur și simplu? - Exact.
lartă-mă, n-am vrut să fiu nepoliticoasă.
Dar mi-e greu să-mi fac planuri când lucrez.
- Înțeleg. - Aici, la dreapta.
- Îți mulțumesc. - N-aveți pentru ce.
- Bună ziua, dle Philip. - Bună, Helene.
- Bună dimineața, Alice. - A întrebat de trei ori de tine.
De ce?
Probabil din cauza dosarului Guillaut.
- I l-am dat ieri. - Ăsta trebuie să fie motivul.
Ce s-a întâmplat? Te-ai lovit?
Nu, n-am nimic.
Lasă-mă! Iar faci pe nebunul? Zău așa!
Alice, am cunoscut pe cineva azi dimineață.
Știu, pe cea mai frumoasă fată din lume!
Nu, o femeie. Caldă, fermecătoare, veselă, și totuși tristă.
- Avea o tristețe adâncă în ochi. - Din ce cauză?
- Nu știu. - Soțul ei?
- Care soț? - Nu e măritată?
- De unde să știu? - N-ar trebui să afli?
- Ce importanță ar avea? - Te rog să mă scuzi!
Dacă e măritată, nu-i merge bine. Nu e fericită.
- N-ar putea fi decât cu tine. - Exact.
Dle Van der Besh!
Bună dimineața, dle. Șase duzini. Mulțumesc. Scuze...
- Sper că știi cât e ceasul. - Da, îmi pare rău...
A trebuit să mai stau acasă. Mama nu se simte bine.
Am vorbit cu ea la telefon acum cinci minute și era sănătoasă.
Da, acum se simte mult mai bine. Vă mulțumesc pentru grijă.
Am citit dosarul Guillaut.
Știi bine cât respect port familiei dumitale.
Am fost încântat să te angajez la biroul meu.
Dar n-ai pic de ambiție, nici dorință de a lucra.
Acesta nu e un dosar. Nu prezinți nici o lege care să susțină cazul.
- Ce credeai că faci? - Nu știu.
- Nu-ți pasă? - Ba da.
Atunci?
Nu prea știu ce fac. - Studiezi dreptul francez, sper.
Nu, vreau să spun... Ce-am făcut ca să demonstrez că sunt viu?
- Încerci să fii amuzant? - Nu, vreau să știu. Cum să fac?
Toomai mi-am dat seama că n-am fost niciodată îndrăgostit.
Eu am fost! Refă dosarul!
Cum o cheamă?
Nu știu!
Arăți minunat în seara asta.
Mereu spui așa când port rochia asta. O să-mi mai fac una.
Nu e vorba de rochie.
- Ce mai faci, Roger? - Bine, mulțumesc.
- Cum ai descoperit locul ăsta? - Probabil cu partenerii de afaceri.
- Cunoști pe toată lumea. - Nu, e o întâmplare...
- Par foarte tineri, nu? - Nu cred. De el ce zici?
Nu, dar se străduiește.
Chelner!
Trebuie să mă întorc devreme azi. Nu ți-am spus că am primit slujba.
- Cunoștința lui Jacques Bunnell. - Te-ai dus acolo?
Da. Se numește Van der Besh. E o femeie putred de bogată, dar...
Ce coincidență! El e fiul ei. Dl Van der Besh, dl Desmarest.
- Bună seara. - Știam c-o să te găsesc!
M-ai căutat? Ce drăguț!
Te-am căutat și în tot acest timp erai aici...
Nu chiar tot timpul. Am luat cina la Berkeley.
Începusem să mă întreb dacă ești adevărată sau doar un vis.
Chelner! Două pahare de whisky!
Localul ăsta devine prea cunoscut.
Ești căsătorită? Speram să nu fii.
I-auzi!
Iertați-mă, domnule. Am fost nepoliticos.
- Vrei o cafea? - Nu, detest cafeaua!
O să beau ceva... Un... cum îi spune?
Nu mai contează. Mă întorc imediat.
Asta e un bărbat potrivit pentru tine. Puternic, sigur pe el...
Lucrurile nu sunt niciodată atât de simple.
- Îl iubești? - Nu e treaba ta.
lartă-mă. Ce ciudat... Toată ziua mi-am cerut scuze.
Claude, trei pahare de whisky!
Bună seara!
- Ce lume mică! - Și plină de surprize plăcute.
- Mă tem că nu-mi amintesc... - Iubito, bricheta mea e la tine?
lubitule, îl mai știi pe... Dl Cherel, dl...
Roger Desmarest.
Mulțumesc, Claude. Mă bucur că v-am revăzut.
Și apoi mi-am dat seama că nu știu cum te cheamă.
M-am întors.
Vă rog să mă scuzați dacă am spus ceva...
Cu toții am băut prea mult la un moment dat...
- Vrei să dansezi, iubito? - Da, mi-ar plăcea.
Îi dai voie? Mulțumesc.
Ne întoarcem, nu-ți fă griji.
Philip, mergem la "Regine". Vii și tu?
- Ce băiat ciudat! - Nu, e doar tânăr și cam beat.
"Te-am căutat în tot Parisul.
Începusem să mă întreb dacă ești adevărată sau doar un vis!"
Felicitări, Paula!
E doar un copil. Cred că e foarte nesigur.
Nesigur? Un tânăr care te caută prin tot orașul, îți ia mâna
și te întreabă dacă ești măritată? Asta nu e nesiguranță.
A trecut ceva timp de când un bărbat m-a căutat prin tot Parisul.
- Și îți place, nu? - Evident. A plecat.
Bine, acum pot să-mi termin paharul.
Trebuie să plec, altfel dimineață voi arăta de 100 de ani.
Te rog... A început să-mi placă aici.
Paula, o să spargă geamul!
- Iubitule, ia-l tu. - Haide!
Mă simt bine, zău...
- Găsește-i cheia. - Am cheie.
Unde e?
- Nu-ți spun! - Te rog!
Micul tău Van der Besh începe să mă calce pe nervi. Amice!
Cheile mele!
- Te descurci? - Desigur.
Noapte bună.
Așteptați!
Noapte bună.
Exact, noapte bună.
- Îmi pare rău că nu te-ai distrat. - Ba nu, a fost chiar amuzant.
- Noapte bună, iubitule. - Pot să urc, să bem ceva?
Stai puțin!
Nu pot să ți-o dau. O păstrez pentru Margo Glenville.
Nu mă interesează. Îmi place la nebunie și o vreau.
Te ador! Trebuie să plec. Unde e pachetul meu?
Acolo. Dar nu se potrivește cu pereții de culoarea piersicii.
- Îi fac albi. Vrei să vin mâine? - Da, vreau să vezi niște lămpi.
Vin pe la 6. Pa, iubito!
- Am venit să-mi cer scuze. - Nu e nevoie.
Mulțumește-i soțului dtale...
- Te doare capul? - Voi supraviețui.
- Dar nu sunt sigur că vreau. - Arăți cam... Să te odihnești.
- Problema e că mi-e foame. - Du-te și mănâncă.
De asta am venit. Știu că ești ocupată, dar... Iei masa cu mine?
- E felul meu de a-mi cere scuze. - Nu e nevoie.
Dar vreau eu...
Ce-ți rezervă astrele pentru azi? Ți-a spus mama ta?
Da. Trebuie să perseverez, chiar dacă șansele de reușită sunt mici.
- Iar joci teatru. - Te rog!
E o zi foarte frumoasă. - Putem mânca în afara orașului.
Sunt cu mașina. Dacă te plictisești, poți chema un taxi.
Te gândești la toate.
Iar s-au rupt! Presupun că prietenele tale poartă pantaloni.
N-am nici o prietenă.
- De ce nu? - Nu știu.
Gândește-te. De când ai starea asta generală de indiferență?
Am cunoscut multe fete, dar n-am rămas cu nici una.
Probabil e vina mea, dar toate sunt atât de tinere...
- Și ce e rău în asta? - Nu știu. Eu sunt problema.
Ultima mea prietenă era drăguță... Era întruchiparea imaginii
pe care o au cei mai în vârstă despre tineri.
Și care e imaginea asta?
Încearcă să pară decadenți. Conduc mașinile cu viteză mare,
fumează din clipa când deschid ochii dimineața.
Eu cred că iubirea e mai mult de-atât.
A plâns când ne-am despărțit. Nu sunt mândru de asta.
Urăsc despărțirile și momentele de rămas-bun.
Atunci nu trebuie să te îndrăgostești niciodată.
- Chiar așa e? - Sper că nu.
- Îl iubești pe soțul dtale? - Nu sunt căsătorită.
- Un Martini sec, dle. - Mulțumesc.
După noaptea trecută, ar trebui să bei doar apă.
- Beau ca să prind curaj. - Te intimidez?
Mie teamă că te plictisesc. Crezi că sunt unul din tinerii răsfățați,
cărora părinții le găsesc slujbe și apoi taie frunze la câini.
- Asta crezi despre tine? - Nu, îmi place meseria mea.
Nu pari foarte entuziasmat.
Dreptul administrativ e groaznic de plictisitor.
- Dar dreptul penal... - Atunci, de ce nu studiezi asta?
Nu s-a pomenit așa ceva în familia mea!
Ai asistat vreodată la procesul unei crime? E fascinant.
E altfel în fiecare țară, dar întotdeauna interesant.
În America e ca un meci de fotbal. De ce ai mințit? N-am mințit!
Aveai pistolul în mână! Obiectez! Se respinge!
Minți, l-ai amenințat! Ba nu! Erai la colțul străzii!
Obiectez! Se susține!
În Franța e altfel.
Francezii au logică, eleganță și sunt foarte dramatici.
J'accuse! Scuze...
Acuz, în numele morților!
Te acuz că ți-ai nesocotit îndatoririle de ființă umană!
Te acuz că ai lăsat iubirea să treacă!
Te acuz că ai respins fericirea, trăind în minciună și resemnare!
Ar trebui să fii condamnată la moarte.
- Vei fi condamnată la singurătate. - Ce sentință îngrozitoare!
Cea mai crudă și mai înfricoșătoare.
- Să trăiești singur, fără iubire. - Așa e.
Probabil mă consideri și mai ridicol decât aseară.
- Nu. - Sau crezi că iar joc teatru...
Nu, mă gândeam la mine. Dar tu ești prea tânăr ca să te simți așa.
- Singur, fără iubire... - N-ai de unde să știi.
Trebuie să fie doi. Nu e destul să iubești. Trebuie să fii iubit.
- Pari tristă. - Nu sunt.
Aș vrea să...
Nu te cunosc prea bine, dar aș vrea să fii fericită.
E bine aici. Am ajuns.
Mulțumesc pentru invitație. La revedere.
- Unde te duci? - Am niște treburi.
- Pot să vin și eu? - Nu. Mulțumesc din nou.
- Aș vrea să merg cu dta... - Nu. La revedere.
Mă gândeam să te ajut la cărat. Te conduc la magazin.
Nu fi supărată pe mine, n-aș suporta asta!
Ce copil ești! Trebuie să fi fost tare răsfățat când erai mic.
Da, mama îmi dădea tot ce voiam. Era mai ușor decât să refuze.
- Și tatăl tău? - Am scăpat de el pe la 7 ani.
De atunci, am călătorit cu mama. Casa e acolo unde ți-e inima.
- Călătoriile îți deschid mintea. - Da, ai dreptate.
Am un fond uriaș de informații inutile potrivite pentru petreceri.
Am mii de cunoștințe, n-am prieteni, am trecut prin 27 de școli
și știu să spun "Te iubesc" în 13 limbi.
Nu e rău deloc. În fine, eu...
"Jeg elsker deg" îmi place cel mai mult.
- "Te iubesc" în norvegiană. - Ai învățat de la o norvegiancă?
Da, "Jeg elsker deg". Sună foarte emoționant.
- Am ajuns. La revedere. - Stai...
- ...puțin... - Da?
- Îți place Brahms? - Poftim?
E un concert minunat la Salle Pleyel, sâmbătă.
Îți place Brahms? Ce s-a întâmplat?
Nu mi s-a mai pus întrebarea asta de când aveam 17 ani.
- Și ce ai răspuns? - Da, desigur. Eram îndrăgostită.
Am fost la concert, am stat la balcon și ne-am ținut de mână.
Nu mai știu dacă era Brahms, dar a fost minunat
- Deci îți place? - Nu știu. A fost demult...
Vii la concert cu mine ca să afli?
Îmi pare rău, nu pot. Încerc să-mi păstrez weekend-ul liber.
- Pentru bărbatul de aseară? - Da.
- E ceva permanent? - Da. La revedere și mulțumesc.
Ce ciudat! Bărbații fumează întotdeauna după...
- Nu m-am gândit niciodată. - Da așa e. Îmi dai o țigară?
- Știi lucruri interesante, Maisie. - De ce-mi spui Maisie?
Nu rețin numele. Viața e mai simplă așa.
Le spui tuturor iubitelor tale Maisie?
- Da. - Ce drăguț!
Și eu care Maisie sunt? Maisie nr. 7?
- Maisie nr. 2? 127? - Maisie nr. 1.
Ce galant ești! Mai vreau puțină șampanie.
Mă bucur că ai venit la petrecerea de astăzi.
Și eu. Dar nu știu de ce m-ai ales pe mine.
- Erau atâția tineri chipeși acolo. - Puștii ăia vorbesc întruna!
Dar tu... Din clipa când te-am văzut, am știut ce vrei.
Nu râde. Nu întâlnești asta prea des. Întreabă orice fată.
- Cum ai scăpat de Cherel? - Bietul Andre...
E important în lumea filmului, dar e tare plictisitor.
- Nu vreau să știu. - Nu te gândi la el.
Roger, hai să plecăm împreună la sfârșitul săptămânii.
Sigur cunoști locuri grozave pe lângă Paris. Ești liber, nu?
Auzisem că ești cu cineva. E adevărat?
Nu, sunt liber.
Da, iubitule. Așteptam să-mi spui ce vrei să facem în weekend.
lartă-mă, iubito, dar am ocazia să mă ocup de afacerea asta.
Trebuie să mă duc la Bruxelles. Aș putea cumpăra 75 de tractoare.
Da, înțeleg. Sigur că da... Nu știu. Poate mă duc la film.
Da, știu că organizează partide de bridge sâmbăta.
Cine? Nu-l sun pe Jimmy! De ce să mă scoată el în oraș?
Roger, nu mai încerca să-mi faci planuri pentru weekend!
Draga mea, dacă nu vrei să plec, o să văd ce pot face...
Nu fi caraghios. Trebuie să pleci. Probabil voi lucra după-amiază.
Am amânat o clientă, dar acum am timp...
Da, o să lucrăm amândoi. lubitule, când te întorci?
Bine, voi fi aici. Condu cu grijă. Pe curând.
lartă-mă, am întârziat. Dar știi cum e...
Ce faceți? Circulați!
12.000 de franci. Doamne! Adică 24 dolari pe metru.
Astăzi mă simt îngrozitor. Acesta cât costă?
- 14.000. - Bine, îl iau.
- N-are nici un defect, nu-i așa? - Nu, îmi place.
Îmi place cum merge. Ai făcut minuni, într-un timp foarte scurt.
Să știi că voi da o petrecere pe 19. De miercuri într-o săptămână.
- Nu cred că pot... - Dar am trimis deja invitațiile!
- Mă voi strădui. - Trebuie să vii și dumneata!
Mulțumesc. Uitați-vă la aceste materiale, dnă Van der Besh...
Spune-mi Teresa.
Acesta e pentru camera dv și acesta pentru camera fiului dv.
I-am trimis o invitație și prietenului dtale, Roger Desmarest.
Așa îl cheamă, nu? Am auzit că e foarte chipeș,
Parisul e un oraș tare mic! Fiecare știe ce fac toți ceilalți.
- Vrei niște ceai? - Nu, dar uitați-vă la materiale!
Paula, nu mă mai uit la nimic. Am încredere în dta.
Dar să nu cheltuiești prea mult. Adu-ne niște ceai, Suzanne.
M-am gândit la asta pentru camera fiului dv.
N-aș putea să-ți spun ce i-ar plăcea lui Philip.
- Nu e chiar atât de dificil. - E imposibil. E maniaco-depresiv.
Ba iubește lumea, ba o urăște! Exact ca tatăl lui. Știi că bea?
Și tatăl lui bea. Dar te fermeca!
Ai venit, dragule! Tocmai vorbeam despre tine.
- Ce noroc pe mine! Bună ziua. - Bună ziua. Eu trebuie să plec.
Dar nu ți-ai băut ceaiul!
Vă mulțumesc, dar mai am treabă. Vă sun vineri.
- La revedere. Nu uita, pe 19! - N-o să uit.
Dă-mi voie să te conduc.
- Ce e? - Nimic.
- S-a întâmplat ceva? - Pot să cobor cu dta?
Nu mă așteptam să te văd azi. Cum a rămas cu weekend-ul?
- Roger a plecat, cu afaceri. - Înțeleg...
La revedere.
Întrerupătorul e în spatele dtale...
Lasă-mă să plec.
Lasă-mă. Mă agasezi.
Philip, te rog...
Vin, doamnă! lmediat!
Bună dimineața.
Gaby, te iubesc în fiecare zi, dar duminica dimineața te ador.
V-aș putea aduce micul dejun în cameră în fiecare dimineață.
Ar fi prea de tot! Nu mai avem dulceață de cireșe amare? O să iau mâine.
- Ați primit un mesaj. - Unde e?
A sunat foarte devreme. A spus că nu vrea să vă deranjeze.
- Domnul? - Nu, un alt domn.
Nu și-a spus numele, dar m-a pus să repet mesajul de mai multe ori.
Și care e mesajul?
"Îmi pare rău pentru ieri. Îți place Brahms?"
- Înțelegeți ceva? - Da, înțeleg...
- Ce este un Brahms? - Uită-te acolo.
Al doilea album, de sus.
Acela. Pune-l. Apasă pe primul buton.
Ăsta e Brahms.
- Îmbracă-te. - Trebuie? Cât e ceasul?
- Aproape 5:30. - Hai să mai stăm până mâine.
- Nu. - De ce nu?
- Trebuie să fiu la Paris diseară. - De ce?
- Nu e problema ta. - Eu nu merg.
- Poftim? - Nu merg.
- Haide, Maisie! - Vreau să rămân aici!
- Maisie, încetează! - Vreau să rămân!
Mă bucur că ai hotărât că-ți place Brahms.
- De fapt, nu prea știu. - Important e că ai venit.
Am voie să mă uit, nu?
Iartă-mă...
Martini sec...
- Cât costă totul? - Nouă franci.
Nu contează. Am cerut special, unul foarte sec. Ce s-a întâmplat?
Nimic. Soneria! Ar trebui să ne întoarcem. Pauza e pe sfârșite.
- Iei cina cu mine după concert? - Nu pot. Mă duc acasă.
Parcă spuneai că a plecat într-o călătorie de afaceri.
- Roger se întoarce în seara asta. - Și dacă nu vine?
Atunci voi cina singură.
Trebuie să fie un om extraordinar, ca să merite atâtea sacrificii.
- Îl iubesc. - Și el? Te iubește?
Da.
Desigur. Totul e bine în cea mai bună dintre lumi!
Nu face pe cinicul, nu te prinde.
La vârsta ta, ar trebui să crezi în...
Nu mai râde de mine! Nu-mi mai vorbi de parcă aș avea cinci ani!
Iartă-mă.
Nu râd de tine, ci de rolurile pe care le joci. Fii tu însuți.
E adevarat. De când te cunosc, am făcut pe avocatul strălucit,
pe amantul fermecător, pe copilul răsfățat...
Dar am făcut toate astea doar pentru tine.
- Nu crezi ca asta e iubire? - Ar trebui să ne grăbim.
- Îmi pare rău. Am întârziat. - Liniște!
De cât timp ești... cu Roger?
- De cinci ani. - Și ai fost fericită?
- Da. - Mereu?
"Mereu" nu există. Am avut cinci ani de fericire, îndoieli, iubire, durere...
- Dar numai fericirea contează. - Acum nu ești fericită.
Ba da, sunt. Ți-am spus, îl iubesc.
- Și eu îmi iubesc mama, mașina... - Nu văd ce legătură au...
Spui ca-l iubești, dar ești singură.
Petreci duminica singură, mănânci singură. Cât de des dormi singură?
- N-ai dreptul... - Ba da!
Am dreptul să mă îndrăgostesc de tine, nimeni nu mă va împiedica!
Și te voi smulge de lângă el, dacă voi putea!
Și o voi face!
Domnule, vă rog...
- Ce-i asta? - Brahms.
- De unde știi? - Așa a spus prezentatorul.
Îți place?
Programele de duminică sunt groaznice.
- Lasă-l acolo unde era. - Oricum n-ai ce să asculți.
Ce ciudat! Când aveam opt ani, voiam să mă fac dirijor.
Eu voiam să fiu actriță. Și o să fiu!
Mâine seară iau cina cu Cherel. Dar te sun imediat ce scap.
Nu e frumos din partea ta să mă lași singură. O să-mi lipsești.
- Maisie, nu pot să conduc. - Nu fi caraghios!
Ești un șofer nemaipomenit. Tu faci totul foarte bine.
- Ce s-a întâmplat? - Nimic. Mă bucur că te văd!
- Cum a fost călătoria? - Plăcută.
- Tocmai te-ai întors acasă? - Da.
- Unde ai fost? - La un concert, la Salle Pleyel.
- Îți place Brahms? - De ce mă întrebi asta?
Am auzit concertul la radio, pe drum.
- Cum de te-ai dus? - Tânărul Van der Besh m-a invitat.
N-aveam ce face și nu-mi aminteam dacă-mi place Brahms sau nu.
Un tânăr mi-a pus o întrebare simplă și nu știam să-i răspund.
Nu prea mai știu nimic, decât că iubitul meu e mereu plecat.
- Paula, ce s-a întâmplat? - Ți-am spus.
Cineva mi-a pus o întrebare. Dar eu nu mai am răspunsuri.
Deodată, toate întrebările sunt importante. Îmi place Brahms?
Care e culoarea mea preferată? Îmi plac trandafirii? Te iubesc?
Ce s-a întâmplat? Ce ți-a spus băiatul acela?
Ce contează dacă te iubesc? Știi răspunsul la întrebarea asta, nu?
- Ce ai mai făcut? - Am ascultat Brahms.
- Încetează odată cu Brahms! - Nu pot să uit de el.
- Paula, e vorba de mine? - De tine și de mine.
- Știi că te iubesc. - Nu, nu știu. Nu mai știu nimic.
Roger, oare timpul m-a schimbat deja?
Ce vrei să-ți spun? Că ești cea mai importantă ființă pentru mine?
Că există mereu cineva pe care te poți bizui, pe care să-l iubești.
Uneori aș vrea să fiu una dintre târfele pe care le agăți în baruri.
Nu vreau să fiu respectată sau admirată. Doar să fiu iubită.
Știi că nu înseamnă nimic pentru mine.
- Așa sunt. Nu ți-am ascuns asta. - Nu, ai fost sincer.
- Și ai spus că nu-ți pasă. - Așa e.
- Atâta timp cât suntem sinceri... - Ne putem complace.
Paula, ce ai?
Aș vrea să fim ca atunci când ne-am îndrăgostit.
- Eram atât de siguri de viitor! - Nimic nu s-a schimbat.
- Putem continua, în felul ăsta? - Desigur.
- O veșnicie? - De ce nu? Te iubesc.
Ai avut un weekend urât. Îmi pare rău că a trebuit să plec.
- Nu-i nimic. Unde cinăm? - Unde vrei să mergem?
Nu-mi pasă. Mă duc să mă schimb. Vin imediat.
Ți-a căzut masca...
Nu-i nimic. Mergem la "L'Escargot"?
- Crezi că găsim locuri? - Da.
- Nu vrei să bei ceva? - Tu vrei?
Nu, mulțumesc. Călătoria la Bruxelles a fost plină de succese?
- Da, a fost blne... - Nu pari entuziasmat.
- Ce zici de "Chez Allard"? - Nu cred că e deschis duminica.
Mai bine mergem la "Escargot". Roger, mă bucur că ai venit acasă.
- Și eu. - Traficul a fost îngrozitor?
Așa e întotdeauna duminica. Dar pe bulevard se merge repede.
Dar nu există nici un bulevard spre Bruxelles...
Sigur că nu. Am spus bulevard?
Au reparat drumul așa bine, că pare, un adevărat bulevard.
- Am mers excelent. - Asta e bine.
- Mergem într-un local cu muzică? - Ar fi frumos.
Nu știu care sunt deschise. O să vedem din mașină.
- A sunat la ușa? - Da, mă duc eu.
- Bună, Gaby. - Bună seara, domnule.
- Cine e? - Gaby.
- Am o scrisoare pentru doama. - Ai primit o scrisoare.
Cum merge cu engleza? Nu te-am mai văzut de mult.
Eu am fost aici!
- De la cine e? - Nu știu.
- Vrei să mi-o citești, iubitule? - Poate e ceva personal.
Nu prea cred.
Ba da. E de la tânărul Van der Besh.
Nu contează. Noi doi n-avem secrete, nu-i așa?
"Te rog să mă ierți. Am fost gelos și nu te poți purta astfel
decât cu ceea ce-ți aparține. O să scapi de mine o vreme.
Plec la Londra, să lucrez la un caz important, dar nu-mi pasă.
Fiindcă mă voi gândi tot timpul la dta.
Te rog, amintește-ți, chiar dacă nu vrei să mă mai vezi, că te iubesc.
Al dtale, Philip."
- Sunt gata. - N-ai spus unde vrei să mergem.
Într-un local cu muzică, nu?
E adevărat, Milord, că faptele par simple, așa cum s-a sugerat.
Într-o zi, la o anumită oră, într-un anumit loc,
două nave s-au ciocnit: una engleză, cealaltă franceză.
Astea sunt actele pe care le-ați cerut, de la Paris.
- Cum merge? - Bine.
- Aveți și o scrisoare. - Mulțumesc.
Mă întreb cum va explica învățatul meu prieten mărturia lui Sharp...
"În cele 10 minute dinaintea coliziunii n-am auzit
nici un semnal al navei engleze." Complicație peste complicație.
Mai e problema ceții. Martorul Glenvilie spune că ceața se ridica.
Dar martorul Olivier insistă pe ideea că ceața era foarte densă.
Avem și mărturia timonierului Belnapp,
care a recunoscut că a părăsit puntea ceva mai devreme,
ca să-și pună zahăr în cafea.
Milord, vă reamintesc mărturia marinarului Gendrin...
Trebuie să mă întorc la Paris. E foarte important. Îmi pare rău.
La aeroport, vă rog. Dar întâi ne oprim la Dorchester.
- Arată minunat. Nu-i așa, Lucien? - Mulțumesc, dragă Myrtle.
- Ți-a luat mulți bani? - Mie nu, draga mea.
- El cine e? - Face comerț cu camioane.
Cred că asta mi-a spus ea. Dar se vede pe fața lui!
- Pare atrăgător. - Crezi? De fapt, chiar este.
Te rog, Roger, arăți prea plictisit!
Cum m-aș putea plictisi într-o companie atât de încântătoare?
Încearcă măcar să fii drăguț cu gazda. Nici n-ai vorbit cu ea.
Ba da. Am spus "Bună seara" și "Vă mulțumesc pentru invitație".
Te rog! Uite-o că vine.
Draga mea, toți adoră apartamentul. Nu i-am mai văzut așa încântați.
Mă bucur.
Trebuie să fiți foarte mândru de ea, dle.
Sunt, doamnă.
Aveți o afacere cu camioane, nu?
Ce interesant! Le cumpărați din America și le vindeți în Europa?
Uneori le cumpărăm din Europa și le vindem în America.
- Suntem flexibili. - Fascinant!
Ce păcat că Philip nu e aici. să te vadă! Arăți minunat.
Philip e fiul meu. Se va supăra fiindcă nu te-a întâlnit aici,
dar a plecat la Londra, cu probleme legale.
Știți că Philip e nebun după Paula? E chiar înduioșător.
- Da, știu. - Cina e servită, dnă.
Bine, Suzanne. Marie-Helene, Claude! La masă, toată lumea!
Raymond, tu stai lângă dna Fleury. Alain, lângă dnă Tessier.
Paula, discutați despre pictura modernă. Are o colecție fantastică.
Dv veți sta lângă mine, dle Desmarest.
O să-mi povestiți totul despre camioane.
- Sunteți Leu, nu? - Poftim?
V-ați născut la sfârșitul lui iulie sau la începutul lui august.
- Nu, la începutul lui mai. - Taur! Trebuia să-mi imaginez.
Iată lista, doamnă.
Cel mai greu este să găsești locul fiecăruia.
Nu-mi descifrez niciodată scrisul. Francoise, tu stai aici.
- Dle Philip! - Bună seara, Micheline.
Paula, draga mea, tu stai aici. Ba nu, scuze, pe partea cealaltă.
Alain, tu stai în dreapta ei, Raymond în stânga...
O să fiu sincer. Cred că n-are nici un sens.
Spun că e un expresionism abstract, dar ce exprimă?
Da, nu-i așa?
Discutam despre Jean Dupre. Știți de ultima lui aventură, nu?
- Mă tem că nu știu cine este. - Nu-l știți pe Jean?
Nu, regret. Și nu văd de ce m-ar interesa aventura lui. Doar dacă...
Doar dacă doamna e soția mea. Din fericire, nu sunt însurat.
E un punct de vedere cam îngust.
Dacă toți ar fi ca dv, despre ce am mai discuta? Philip!
- Bună seara. Sper că nu deranjez. - Te așteptam abia sâmbătă.
- Am vrut să-ți fac o surpriză. - S-a terminat procesul?
Nu, dar merge foarte bine.
Ai mâncat, dragule?
Da, în avion. O să stau aici și o să vă țin companie.
Nu e nevoie, Marcelle. Dl Philip a mâncat deja.
Teresa, Philip arată foarte bine. Îi priește munca.
Am primit biletul și m-am întors imediat.
- Vreți niște fructe? - Nu, mulțumesc.
Nu credeam că pot urî Londra atât!
Aveți noroc! Mama vrea să discute cu dv.
- Și tu vrei să discuți cu Paula? - Exact.
- Stai. Vreau să te întreb ceva. - Ce?
- Îmi dai un trabuc? - Desigur.
- Ce i-ai spus lui Philip? - I-am cerut un trabuc. De ce?
- Păreai furios. - Nu eram. Trebuia să fiu?
Nu știu.
- Mulțumesc. Îți plac trabucele? - Nu, din păcate.
- Îți aduc ceva de băut? - Nu, mulțumesc.
Ar trebui să mergem acasă. Mâine mă trezesc devreme.
Dacă Paula nu e obosită, o conduc eu mai târziu.
- Bine. Vrei, iubito? - Nu... E târziu. Noapte bună.
Ai făcut senzație. Petrecerea n-avea nici un haz,
până a apărut tânărul amorez. Acum au un subiect de conversație.
Ai auzit de decoratoarea dnei Van der Besh?
I-a decorat apartamentul și i-a sedus și fiul, în același preț.
Dacă ai aranjat camera tânărului stăpân
de ce nu-l "aranjezi" și pe el? Munca ar fi mai interesantă.
- Pleci mâine? - Da.
Unde?
Ți-am spus, Elveția, Danemarca, Germania.
- Cât timp vei fi plecat? - Cam zece zile.
Roger...
Noapte bună.
Philip! Cum ai ajuns aici? Ai condus ca un nebun.
- Intră, te rog. - De ce te porți prostește?
Te rog, intră puțin.
- De ce te-ai întors de la Londra? - Ca să te văd.
- Dar de ce? - Din cauza scrisorii tale.
- Dar e ridicol... Ce-am scris? - Întoarce-te repede.
"Dragul meu Philip, scrisoarea ta era atât de tristă...
E mai mult decât merit. Mi-e dor de tine. Întoarce-te repede."
N-am vrut să sune așa... Eram obosită, tristă și singură..
Îmi pare rău. N-ar fi trebuit s-o scriu.
- Dar ai fost sinceră? - Atunci, da.
- S-a schimbat ceva de atunci? - Nu, nimic.
Ați venit! SAS 252. Puteți urca la bord.
- Ai telegrafiat la Copenhaga? - Da, ne așteaptă o mașină.
- Duceți-vă înainte. - N-avem prea mult timp.
Mă descurc eu.
- Paula, ce cauți aici? - Te-am sunat acasă, dar plecaseși.
- Am vrut să te văd. - Vino-ncoace.
Îmi pare rău pentru seara trecută. Am fost nervos. Gelos, de fapt.
Roger, mă iei cu tine? Vreau să vin!
Paula, fii serioasă! Avionul pleacă peste două minute.
Știu, dar îmi fac bagajele și vin după tine, diseară.
Iubito, sunt cu doi colegi de la Chicago. Ce să le spun?
Că sunt soția ta. Americanii călătoresc mereu cu soțiile lor.
Paula, n-are nici un sens!
- E vorba de băiatul acela? - E vorba de mine. Te rog!
- Roger! - Vin acum!
Paula, o să mă întorc foarte curând. Sunt doar zece zile.
Nu te mai întâlni cu băiatul ăsta care te supără.
Totul va fi bine. Știi că te iubesc.
Te sun la întoarcere.
Sunt avocat de 40 de ani
și n-am auzit ca cineva să fi plecat în mijlocul procesului!
Dacă n-ar fi mama ta, te-aș concedia pe loc!
Cine e?
Nu, dl Van der Besh e ocupat. O clipă, vă rog.
A venit. Așteptați puțin. De data asta ai pățit-o.
- Ce-a zis? - Nu știu, nu l-am ascultat.
Te caută cineva. E o voce de femeie și nu e mama ta.
Da, Paula. Sigur că putem vorbi.
- Diseară, am putea să... - Philip, nu pot...
- Cum adică? - Nu ne mai putem vedea.
Te rog să înțelegi. Nu vreau să te rănesc. Nu încerca să mă vezi.
Îmi promiți? Philip trebuie să-mi promiți!
Da, firește...
Philip, hai să mergem. M-am săturat.
Hai odată! O ținem așa de câteva zile.
Ai spus că ți-ai da doi ani din viață ca să te îndrăgostești.
Știu că am spus asta și îmi pare rău.
Eu sunt îndrăgostit dar ea nu mă crede.
Eu te cred. Mi-ai spus de mii de ori!
Hai să plecăm! Eu plec.
Te descurci? Te sun mâine.
Bună! Amicul tău a plecat și te-a lăsat singur?
Vorbești despre iubire de parcă ai ști totul despre ea.
- Știu, îmi iei ceva de băut? - Sigur.
Două pahare de scotch.
- Spune-mi. - Ce să-ți spun?
- Despre iubire. - E greu de explicat...
Nu e nimic. Doar o vorbă într-un cântec.
Într-un milion de cântece. Ai dreptate.
E cel mai des folosit cuvânt din lume și nu înseamnă nimic.
Doar o vorbă într-un cântec. Să bem pentru bătrâna iubire!
Pentru bătrâna iubire! Mai cânți ceva?
Iubirea e doar o vorbă. Nu-înseamnă nimic.
E un alt mod de a spune Că doi oameni se plac un pic.
Iubirea e doar o vorbă. Și când distracția începe.
E o vorbă ce ascunde Păcatele unei fete...
Iubirea e doar o vorbă împrăștiată prin oraș...
- De când stai aici? - Nu știu.
Ești ud leoarcă.
Trebuia să te văd. Am încercat să nu vin...
De când m-ai alungat, nu mai știu pe unde umblu. Tu ce-ai făcut?
Am lucrat, am văzut o colecție, mi-am cumpărat o rochie nouă.
Se repară strada din fața casei mele.
- Știu. Mi s-a blocat mașina acolo. - O să fie gata peste câteva zile.
Paula, sigur nu vrei nimic? Este pui rece în frigider.
Doamne, ce foame mi-e!
Unde e untul?
Mai ai vin? Am găsit o sticlă de bere.
Paula, nu găsesc... Uite-l aici.
Iubito, întoarce discul, te rog. Lasă, îl întorc eu.
Arată bine, nu?
Nu știu de ce, am senzația că n-am mâncat de zile întregi.
Bună dimineața, draga mea.
Stai, Gaby. Am uitat că am pus lanțul.
Paula, poți să... Bună dimineața. Poți să mă ajuți?
- Gaby, el e Philip van der Besh. - Bună dimineața.
Gaby, dacă am nevoie de tine.
- A fost stânjenită. - Nu, doar uimită.
Gaby e paznicul meu, protectoarea mea.
E mai în vârstă și mai înțeleaptă decât mine!
- O să întârzii! - Te conduc eu la magazin.
Nu vreau Aduci tu untul?
- De ce să nu te conduc? - Nu e nevoie.
Pot să te las la colț, dacă nu vrei să ne vadă cineva.
- De ce? - Nu știu. Am crezut că...
Stai liniștit, vor afla curând. Și se vor distra de minune.
"Ați auzit de noul iubit al Paulei?"
"Ce poftă de viață trebuie să aibă Paula! Și de bărbați tineri..."
- Are vreo importanță? - Nu prea.
- Bine. La ce oră termini lucrul? - Pe la 6.
Ce-o sa fac eu până la 6?
O să mă plimb prin Paris și o să mănânc singur,
gândindu-mă la tine.
- Cât costa? - 4,50. domnule
Text
Să dau un telefon. Spune-i hamalului să cheme un taxi.
- Care e numărul lui? - 24. Vin și eu imediat.
Paula?
- Bună. - Tocmai am sosit, la aeroport.
Ai călătorit bine?
Vreau să te văd. Poți să iei cina cu mine diseară?
Nu, sunt ocupată.
Paula, abia aștept să te văd diseară.
La revedere, Roger.
- Tu nu bei în mijlocul zilei. - Mă simțeam cam obosit.
- Atunci iau și eu un vermut. - Un Noilly?
- Parcă nu te-am văzut de mult. - De zece zile.
Am impresia că a trecut mai mult.
Te-am sunat din Germania, dar nu te-am găsit.
Am stat mult prin oraș. Sau poate mi-am închis telefonul.
Nu făceai asta.
- Doamnă, un Noilly. - Mulțumesc.
- Te-ai întâlnit cu Jimmy? Nu.
- Ce-ai făcut? - M-am întâlnit des cu Philip.
Tânărul... E tot așa îndrăgostit de tine?
- Și tu încă îl găsești amuzant? - Da.
- Amuzant sau mai mult de-atât? - Mai mult de-atât.
Atunci, nu mai e nimic de spus.
Puteai spune multe. Dacă ai afla că totul încă depinde de tine...
- N-ai ști ce să-mi spui, așa-i? - Nu știu.
Ai spune că nu vrei să-ți pierzi prețioasa libertate.
Am spus că nu știu. Dar nu suport ideea că tu și tânărul ăla...
La fel, vă rog.
- Sper că merită timpul tău. - Nu e vorba de asta. Mă iubește.
Nu eram pregătit să ascult povestea iubirii tale cu băiatul acela!
De vreme ce tu ai avut grijă ca eu să aflu de toate aventurile tale...
Măcar asta e ceva normal!
Vreau să spun...
La revedere, Roger l
Poftim, dle. Un Martini.
Iartă-mă, am spus o prostie. N-am vrut...
E și vina mea. Poate n-ar trebui să ne mai vedem o vreme.
La revedere, dragul meu.
Paula, știi că eu... Însemni atât de mult pentru mine!
Sincer...
Mulțumesc, 17 și vaieți.
Ultimele patru, primele trei și restul pe 5.
Iubire, care e numărul camerei noastre?
- Numărul camerei? - Nu știu.
Dar cheia e la tine.
- 425. - Restul pe 4 și 25.
Foarte bine, doamnă.
Un coniac, vă rog.
- Roger! - Bună, Jimmy.
- Ce faci în Deauville? - Mai schimb atmosfera...
- Paula e aici? Unde stați? - Paula nu e aici.
- N-am văzut-o de două luni. - Îmi pare rău, n-am știut.
Păcat... Ne mai vedem, Roger...
Închide geamul, iubire.
- Iubire, te rog! E frig. - Nu-mi mai spune "iubire"!
Cât e ceasul?
Îți dai seama că e abia 5?
De ce te-ai trezit, iubire? Nici nu te-ai culcat!
- Nu-mi mai spune "iubire"! - Dar tu îmi spui mie Maisie!
- Nu mai folosi cuvântul ăsta. - Ce ai?
Iubire... Știi ce înseamnă?
- Știi ce înseamnă "iubire"? - Vorbim despre vocabularul meu?
Nu-mi mai spune "iubire". Noaptea poți, dar nu dimineața.
Acum faci mofturi! Te rog să închizi geamul.
- Dle Desmarest, mașina dv e aici. - Mulțumesc.
Nota dv.
Aici portarul. Da, dnă. Nu l-am văzut pe dl Desmarest.
- Dar bagajul? - Îl aduce doamna. Sper...
Philip!
Trebuie să vorbim.
Nu poți continua așa. Trebuie să lucrezi.
Când ai fost ultima dată la birou?
- Marți. - Și înainte de asta?
Nu mai faci nimic. Mă conduci dimineața și aștepți să mă întorc.
- Începi să ascunzi băutură... - Nu e adevărat.
Am spălat paharul, fiindcă știu că nu suporți dezordinea.
Da, și urăsc minciuna și slăbiciunea.
În curând, te voi urî și pe tine.
Era clar că se va ajunge la asta...
Philip, n-am vrut să sune așa...
Dar nu te pot lăsa să devii un trântor din cauza mea.
Ți-am spus de sute de ori să te duci la lucru. Asta e ultima.
- Și dacă nu mă duc? - Nu ne mai putem vedea.
- M-ai alunga, pur și simplu? - Da.
Philip, încetează! Joci teatru!
Uită-te la mine! Acum ce mai ai?
Nu mă iubești. Și eu nu pot face nimic...
Știam de la început că, într-o zi, mă vei alunga.
dar am tot sperat că nu se va întâmpla.
Tot whisky-ul din lume n-ar schimba nimic, fiindcă s-a întâmplat.
Asta e...
Philip, ești un copil neghiob!
Joci atât de bine rolul amantului părăsit, încât îl iei în serios.
Țin la tine. Știi asta. Uită-te la mine, Philip.
- Nu vrei să plec? - Nu astăzi. Dar vreau să lucrezi.
Îți promit!
- Ce teamă mi-a fost! - Ești un caraghios...
- Ce e? - Voiam să văd dacă ești aici.
Cine o caută? O clipă.
Doamnă Tessier? Dl Desmarest.
- Bună, Roger. - Paula?
- Ce mai faci? - Bine. Tu?
Și eu.
Săptămâna viitoare plec în vacanță. Ca în fiecare an, pe vremea asta.
Ții minte că plecam mereu? M-am gândit să te sun...
Poate vrei să-ți iau și ție un bilet.
- Nu cred că se poate, Roger. - Nu?
Nu e chiar atât de simplu.
Cum să plecăm și să ne prefacem că nu s-a întâmplat nimic?
Ne-am gândi tot timpul...
De asta plec. Ca să nu mă mai gândesc la nimic.
- Nu e un motiv prea bun. - E cel mai bun.
Nu e atât de simplu. Și pentru asta, n-ai nevoie de mine.
Te vei descurca. Singur, sau cu una dintre... Cu altcineva.
- Poftim? - Nimic...
- Ele n-au însemnat nimic. - Doar te puteai întoarce la mine.
- Deci nu vrei să vii? - Nu, Roger. La revedere.
- Paula, ai grijă de tine. - Voi avea.
- Hai odată! - Nu mă grăbi! Vezi?
- Nu-i rău. - Dle, cina e servită.
- În sfârșit! E cam frig, nu? - Un pic.
Chelner! Vrei să urci în camera 16 și să aduci... Ce vrei?
- Puloverul galben de pe pat. - Să mergem.
Stai puțin!
- Ai trișat un pic? - Nu! Știam că o să câștig!
Nu cumva le-ai împins puțin cu piciorul?
Nici vorbă! Să-ți fie rușine!
Mă bucur că am plecat din Paris. Aici, ești cu totul alta.
Ce-ar fi să mai stăm o noapte și să ne întoarcem dimineață?
Da, am putea.
Bună seara.
O cunoașteți pe dna Tessier, nu?
Dna și dl Fleury. Madeleine și Pierre.
Bună seara.
Ați venit cu mașina de la Paris? E un loc superb, nu?
Cum a fost traficul? Noi ne-am blocat lângă St Cloud ieri.
- Acesta e, doamnă? - Da, mulțumesc.
Copii, se răcește mâncarea!
Cheia dv, domnule.
- Mă bucur că v-am revăzut. - La revedere.
- Mai bem ceva? Ne va încălzi. - Ea câți ani are?
Madeleine, te rog! Dragul meu, cere nota. Aici durează mult.
- Dnă, masa dv e gata. - Du-te tu înainte. Vin și eu.
Două Martini.
Copii!
- Unde e doamna? - Nu știu. A ieșit.
Dar cina dv e gata!
Vreau să mă întorc la Paris.
Bine. Paula, de ce-ți pasă ce cred astfel de oameni?
- Nu-mi pasă. - Ce importanță are?
Nici una. Să nu mai vorbim despre asta.
- Ba vom vorbi și tu vei asculta! - Te rog...
Situația asta e nedemnă de tine și umilitoare pentru mine.
- Exagerezi. - Nu, tu exagerezi.
Nu sunt un idiot, un copil căruia îi ascunzi unele lucruri.
Dacă ai vrea, ne-am căsători și mâine.
- Nu fi prostuț. Sunt în vârstă... - Vârsta n-are legătură cu asta!
Te iubesc, am nevoie de tine și nu mă interesează ce spune lumea.
Singura ta problemă, singura noastră problemă e Roger.
E încă în sufletul tău și nu poți să-l smulgi de-acolo.
Ce se făcea când cineva era posedat de un demon?
Se spuneau rugăciuni, se ardea tămâie, se făcea zgomot...
Dacă aș face toate astea, Roger ar dispărea din inima ta?
Poate... lartă-mă... Nu mi-am dat seama că tu...
Nu ți-ai dat seama că aș putea să gândesc.
- Avem cumpărător la 5000? - 5000.
- Paula, să continuăm? - Dv decideti. Prețul e încă mic.
Cine e omul acela revoltător care licitează împotriva noastră?
Un alt cumpărător. Se va opri în curând, îl cunosc.
Ar fi bine să se grăbească...
- În stânga avem o ofertă. - 14.500.
- 14.500 de două ori. - Adjudecate doamnei.
Le-am luat. Și la un preț foarte bun.
Vindem două scaune Ludovic XV.
- Poftim, dnă Tessier. - Le voi lua mâine.
- Ce chilipir nu? - Se potrivesc bine în bibliotecă.
Mă gândeam să le pun în camera lui Philip. El ce mai face?
- Nu vă vedeți? - Vine uneori, să-și ia haine.
- N-am știut. - Dar e normal, draga mea.
Mereu am sperat că se va îndră- gosti de o femeie mai în vârstă.
Vrei să-ți plătesc comision pentru scaune? Timpul tău e prețios.
- Nu, vă rog... - Dacă insiști...
Pot să te întreb ceva despre Philip?
- Nu, nu puteți. - Mașina dv e aici.
Vrei să te duc undeva, Paula? Mă duc la Dior.
Nu, prefer să merg pe jos. Mulțumesc. La revedere.
Ai învățat dreptul francez de când ești aici.
Dar vei locui la New York.
Am discutat cu mama dtale și am fost de acord că ar fi profitabil
pentru cariera dtale să te întorci imediat la New York.
- Sunteți amabil, dar nu mă duc. - Mă tem că nu ai de ales.
- Ba da. - Vorbește cu mama dtale.
Dle Fleury, dacă s-ar descoperi că aveți o amantă,
și sunt sigur că aveți, unde ați fi trimis?
La revedere!
La revedere, tuturor!
- Pe aici. Masa de acolo... - Nu aceea. Nu în seara asta.
- Mă tem că toate sunt rezervate. - Ce ziceți de asta?
- Să n-aud nimic! Cum te cheamă? - Francois.
Francois, nu mă cunoști, dar amân- doi ne vom aminti de seara asta.
- După dv, doamnă! - Ai înnebunit!
M-ați chemat, dle?
Da. Vreau niște flori. Cel mai frumos buchet, pentru doamna.
- Mulțumesc. Voi încerca... - Ai înnebunit de tot!
- Categoric. - Pentru ce sunt toate astea?
- Sărbătorim. - Ce?
Independența mea față de lume și dependența de tine.
Francois, vrem să începem cu ceva extraordinar,
urmat de cea mai îmbelșugată cină din istoria restaurantului.
Ați dori să începeți cu un pateu de gâscă?
- Nu... Caviar? - Da.
- Cu chifle? - Da. Și votcă.
Doamnă, îmi acordați acest dans?
- Cea mai bună votcă. Multă! - Și ce vin doriți?
- Fără vin. O șampanie. - Prea bine, domnule.
Vrei să-mi spui despre ce e vorba, te rog?
Am renunțat la slujbă. În schimbul Parisului.
- Ai demisionat? De ce? - Vroiau să mă trimită la New York.
Nu spune nimic... Hai să facem un pact.
Nu, Philip. Nu poți face asta. N-o să te las.
Am făcut-o deja.
Am văzut-o la Balenciaga...
...într-o rochie de la Balmain și a doua zi, într-o rochie Givenchy.
Azi lua masa cu Guy Laroche, într-un costum Chanel.
- Roger, la ce te gândești? - La cât de proastă e lumea...
- Poftim? - Nimic. Să dansăm, Maisie.
Trebuie să-ți mărturisesc ceva. Era să fac un lucru îngrozitor.
Era să te mușc în locul ăsta splendid dintre gât și umăr...
- Îmi dai voie? - Te rog, Philip!
Mai gândește-te și anunță-mă.
- Ești tare departe în seara asta. - Zău?
- Mergem la "Elephant Blanc"? - Mie îmi place aici.
Ne întoarcem? Cred că mâncarea noastră a sosit.
Poftim caviarul.
- Mergem în altă parte? - Dacă vrei tu...
N-are importanță.
- Încotro ne îndreptăm? - Nu știu.
Noapte bună, Philip.
- Paula, ne vedem mâine? - Sigur că da.
- Vă pot ajuta cu ceva? - Bună ziua.
Dle Desmarest! Nu v-am mai văzut de mult l
Da. Paula e aici?
Era, acum o clipă. Doamnă Tessier!
- Da, dle Steiner! Bună, Roger. - Bună, Paula.
- Putem vorbi undeva? - Sigur.
Am tot repetat discursuri, dar acum nu reușesc... Ajută-mă!
Aseară voiam să vin la tine și să-ți spun: "Ajunge, hai acasă!".
Apoi, mai târziu, m-am plimbat mult...
Nu mai pot continua așa.
Nu pot trăi fără tine! Gata, am spus-o!
A fost chiar îngrozitor?
Eu sunt vinovat. Nu trebuia să te cedez altcuiva.
Ar fi trebuit să împiedic totul, de la început.
Dragul meu, nu ești foarte inteligent!
- Nu? - Oricum, nu contează.
Sunt acasă, orice ar însemna asta.
Vrei zahăr?
Philip, încearcă să înțelegi.
Ne-am întălnit când tu aveai nevoie de mine și eu de tine.
Am avut noroc.
Dar nu e destul pentru ca doi oameni să rămână împreună.
Din egoism, speram să meargă, dar nu se poate...
Iar el a trebuit să spună doar "te rog".
Cred că ar trebui să mă simt mândru, într-un fel.
Dacă n-aș fi fost eu, probabil că nu v-ați căsători acum.
Sunt un fel de... Cupidon! Da, asta sunt.
Philip, n-ar trebui să...
Am fost un fel de interludiu, nu-i așa?
La naiba! Să-l ia naiba! Și pe tine, pe noi toți!
De ce n-ai putut să mă iubești?
Chiar tu ai spus. Nu reușesc să alung demonul din mine.
Philip... nu voi uita niciodată.
Sigur...
Nici eu.
Paula, ce-o să mă fac? Ce se va întâmpla cu mine?
Philip, dragul meu! Te vei întoarce la New York.
Ai prieteni acolo. Aceea e viața ta.
Da, ai dreptate. Voi întâlni fata potrivită, ne vom căsători
și vom trăi fericiți până la adânci bătrâneți!
Unde sunt papucii mei?
Unde e celălalt?
Mulțumesc.
- Te voi mai vedea vreodată? - Dacă vrei... Dar n-ar trebui.
Da, n-ar trebui. Ce naiba fac?
Vrei să lași toate lucrurile mele la portar?
Da, le strâng eu.
Philip! Încearcă să înțelegi! Sunt bătrână! Bătrână l
Intrați, doamnelor și domnilor.
N-a fost chiar atât de rău, nu?
Vorbești de parcă ai fi ieșit de la dentist!
- Gaby! - Da, doamnă!
Credeam că nu mai ajung. Domnul a sosit?
- Încă nu, doamnă. - Îmi pregătești o baie?
- Ce să port în seara asta? - Rochia neagră de șifon.
Nu, e prea elegantă. Mâncăm într-un local micuț.
- Asta? - Nu... Cea de lângă?
Da, pe aceea o vreau. Ce zi am avut!
Problema e că oricine crede că poate fi decorator.
Nimeni nu-i spune unui instalator cum să repare chiuveta, dar...
Gaby, fermoarul! Gata, s-a rezolvat.
Dar daca e vorba de o perdea, toți cred că...
- Gaby, a sunat domnul? - Nu, doamnă.
Să nu fie prea caldă apa. Mâine seară mâncăm acasă.
O să-i pregătim o friptură domnului. Nu, asta am mâncat luni.
O să luăm niște carne de miel și îi spunem dnei Frojus să facă...
Răspund eu, Gaby.
Roger unde ești?
Dacă trebuie... Da, înțeleg.
Probabil mănânc ceva și mă duc la culcare...
Bine. La revedere!
Ați urmărit filmul VĂ PLACE BRAHMS?
Traducerea și adaptarea IOANA COMANAC
Downloaded From www.AllSubs.org