Film sadrži editovan medicinski materijal, kao i
policijske snimke videonadzora.
12 oktobar 2013
Studentkinja medicine Mia Hu i njena ekipa za snimanje dokumentarca
odlaze u Ekshumu, u Virdžiniji, da upoznaju Deboru Logan,
koja pati od Alchajmerove bolesti, i njenu ćerku Saru.
Kuća lepo izgleda.
Zdravo! -To je ćerka?
Gde da se parkiramo?
Možete tu, svejedno.
Zdravo. -Ja sam Sara.
Ja sam Mija, razgovarale smo telefonom.
Moram da te zagrlim. Drago mi je što ste došli.
Ja sam Gevin.
Ovo su Gevin i Luis. -Izgledam li ok?
Treba li da se namestim?
Izgledaš super. -Izvinite.
Treba li da se ponašam na određeni način?
Ne, samo budi ono što jesi.
Slobodno ignoriši ove momke. -To neće biti teško.
Da, nije nam potrebno da se vide.
Da, ignoriši nas.
Mama će možda izgledati malo nezainteresovano, ali se samo pravi.
Uzbuđena je što dolazite. Ceo dan sređuje, kao da nam predsednik dolazi na večeru.
Mama? Bila je ovde.
Poneli ste novac?
Kako ste i obećali? Pošto računamo na to.
Naravno. Takav je dogovor.
Ranuk će da vam pomogne i oko ostalih troškova lečenja.
Volim Ranuka.
Ali mora da bude odgovarajući kandidat.
Naravno. Treba da vam zahvalimo,
da budemo ulizice. Da se smeškamo.
Dogovoreno. -Izvinjavam se,
ali sve vam je jasno. Hej, mama!
Trebalo bi...
Zdravo! -Haris je sa njom.
Dobar dan. -Bože, neki ljudi su ovde.
Ekipa, rekla sam ti za njih... -Drago mi je.
Da urade intervju. Sećaš se, mama?
Žele da snime film o meni. Je l' tako?
Šta ti misliš, Harise? -Mislim da je to dobra ideja.
Misliš? Videćemo.
Izvinite, baš sam loš domaćin.
Uzmi ovo. Samo ću da pokupim ove stvari i odnesem ih tamo
gde im je mesto, za sledeći put.
Naravno, važno mi je da ovo bude u obrazovne svrhe.
To mi je važno. Ne bih volela da me neko koristi.
Da se neko sprda sa mnom.
Razume se, gđo Logan. Nismo zato ovde.
Zapravo, i moj deda je imao istu bolest.
Za mene ovo nije samo još jedna ocena.
Žao mi je. -Da.
Ja sam vrlo zatvorena osoba
i...
razmišljam,
možda je bolje da nađete nekog drugog. Žao mi je.
Znam da ste dugo putovali,
ali mislim da nisam kandidat za vas.
Mama. -Šta je bilo to o tvom dedi?
Mislio sam da je na odmoru na Novom Zelandu.
Trebalo joj je malo podstreka.
Ako hoćeš da zadržiš kuću, moraš malo da se žrtvuješ.
Ti mi pričaš o žrtvovanju?
Da.
Predomislila sam se. Žao mi je.
Tuži me.
Razmislila sam.
Neću to da uradim.
Ti reče da su ove švorc.
Nema da otplati hipoteku za kuću, ali neće da je proda.
Sara je u teškoj poziciji.
Zar ne vidiš koliko se trudim?
Nemoj da plačeš.
Biće sve u redu.
Treba nam novac, mama.
Treba nam pomoć.
Tebi treba pomoć.
Momci, lepo se ponašajte, ona je prava dama, takoda...
Nedelju dana kasnije
Zdravo! -Zdravo.
Kako si Sara? -Drago mi je da ste tu.
Zdravo. -Dobro došli.
Nisam znala da ćete ovako da dođete, odmah...
Je l' da? -Hoćemo sve da zabeležimo.
Sada uglavnom ovde slikam, iz zadovoljstva...
Ima izuzetan talenat.
To je više hobi. Nisam neki umetnik.
Ali produktivni ste.
Ranije sam znala nazive ovih ptica. -To kao da je plavorepi finč.
Stvarno? Razumete se u ptice?
O, ne, ne, nemoj... -Možda i jeste tako, ne znam.
Je l' ovo bavarski kristal? -Bolje da ne pipate...
Da, nećemo pipati antikvitete.
Ti si baš radoznao momak? Moraš sve da pipneš.
Imate li Starbaks u gradu?
Ne.
Ovo je Sarina soba. Možete pogledati.
To joj je bila soba i kao devojčici. Volela je automobile.
Nismo ništa promenili od njenog detinjstva.
Sviđa mi je ovako. Bila je odličan sportista.
Zapravo nikad nisam smela da uđem ovde.
Ti si pronašao svoju sobu. -Ovo je naša?
Tamo ima dušek na naduvavanje. Izvinjavam se, malo je...
Da, dušek na naduvavanje. - minimalistično, malo rustično.
Možeš i da se zahvališ. Hvala ti.
Hvala vam.
Za tebe ima druga soba. Nećemo da vas mešamo.
Momci, ostanite tamo i zatvarajte vrata.
Debra. -Da?
Hvala vam za gostoprimstvo. Cenimo to.
Zabavićemo se, zar ne? -Sigurno.
Dobro onda. Soba moje tetke Edne...
Prelepo je.
Kako se zove beše? Komplet spavaća soba.
Dušo, pažljivo s tim. -Znam.
Da, to treba ovde da stoji.
Jeste li bili nekad u Nemačkoj? -Ne, nikad.
Uvek sam želela da odem, ali... -Mama, išla si u Nemačku.
Sećaš se?
To mora da je bilo... -Sećaš se?
Mora da je bilo baš odavno. -Jeste,
ali bila si tamo. Svidelo ti se, sećaš se?
Priča o Alchajmerovoj bolesti nikada nije o jednoj osobi.
Teza za film za moj diplomski rad, tvrdi da ova opaka bolest
ne samo da uništava pacijenta,
već takođe utiče i na fiziološko stanje negovatelja.
Alchajmerova bolest se javlja kada se abnormalni fragmenti proteina
akumuliraju u hipokampama i ubijaju neurone.
Bolest se onda približava prednjem delu mozga, uništavajući neurone
zadužene za logično razmišljanje i rešavanje problema.
Zatim napada senzorske oblasti, uz zastrašujuće halucinacije.
Na kraju, briše najstarija i najdragocenija sećanja osobe.
U poslednjoj fazi, bolest uništava deo mozga
koji reguliše srce i disanje.
Kada prestane gutanje, smrt nije daleko.
Skini ovo. Kao da je vojno...
Šta ti misliš? -Hajde... da.
Zar se ne slažeš? Ti uvek lepo izgledaš.
Kako god. Dobro.
Nema ga. -Hvala ti. Odlično.
Srećna? -Jesam.
Super. -Je l' to tatina košulja?
Pretpostavljam da sam imala neke senilne momente.
Uključila bih toster, hleb bi iskočio
a ja bih ga gurala nazad unutra, tako nekako...
Više puta je ostavilja ringlu uključenu.
Izgoreli bi ormari i ceo zid...
Sećaš se babe? Bila je zastrašujuća.
Ostavila bi čajnik na ringli, dok se ceo ne rastopi.
Dešavalo se i pre, eto ga trag. -Možda je genetski.
Samo kažem, to je bio trag. Za mene, to je trag.
Dobro. To je bio trag.
Debra ispoljava ono što zovemo BKN,
blago kognitivno narušavanje.
Pomoću testova, ustanovili smo dijagnozu, sa 95% sigurnosti,
da je u ranom stadijumu Alchajmerove bolesti.
Kako je ona to prihvatila?
To je užasno, za svakoga.
Ali Debra nije neko, ko se predaje bez borbe.
Nakon prerane smrti njehog supruga, Denisa, usled plućne embojije,
Debra je morala sama da se brine o dvogodišnjoj Sari.
Stavila je kuću pod hipoteku,
i stvorila uspešan telefonski servis za pružanje usluga, u gradu Ekshumu.
To je bio način da profesionalci dobiju svoje poruke i
pretpostavljam da je prenos informacija,
u ono vreme bio kroz profesionalnu telefonsku službu.
U to vreme, svi su joj govorili da je luda.
Sigurno su to mislili. Ali bila sam sama, sa mali detetom.
Ne možeš da joj kažeš da nešto ne uradi, jer će onda itekako to da uradi.
Bila sam srce ovog grada. Lekari, advokati, poslanici, svi.
Banketi, ručkovi, afere,
prevaranti i alkoholičari.
Trebalo je da pokrivam sve te ljude.
Nisi morala. Tako si odabrala.
Morala sam, inače ne bi ostali kod mene.
Da. -Onda ne bih imala posla.
Vremenom, postalo je očigledno
da nema lakih zadataka za obolelog od Alchajmera.
27.96 $.
27... Da vidim.
Dobro, tu je sitniš.
Trebaju mi i dolari. -Dobro.
Normalan, svakodnevan život, postaje sve teži,
kako organizaciono razmišljanje biva narušeno.
Nije se skroz skuvalo.
Samo ću da stavim ovo ovde. -Hvala vam.
Je l' ukusno? Je l' slatko ili ne?
Da. Dobro je.
Osećaš li vanilu? To je moja tajna.
Ona je borac, hrabra i smela.
Ali kako da se boriš protiv nečega što ne vidiš i ne poznaješ?
Slažem puzle, rešavam ukrštene reči, dižem tegove.
Činim sve, što sam pročitala da bi pomoglo,
da zaustavim bolest da napreduje. Da je sprečim.
Nema leka za bolest.
I kada sam usred nečega i misli me jednostavno napuste...
Nema reči da se opiše koliko je to stresno.
Debi je u bašti.
Zumiram.
Polako.
Šta radi...?
Luise, treba da edituješ.
Šta tu radiš? -Samo sam...
Gladna sam.
Jesi ti gladan? Hajde da ručamo.
Mija? Ručak?
Kako da ne pričam? Da zadržim dah?
Nema veze, zato što... Bože, tvoj pritisak...
Mislim... -Šta?
Znaš da stres može stvarno da ubije?
Ne brini, planiram da umrem od ciroze.
Kako želiš.
Spusti nož, nisam uzeo ništa! Šta god da je,
pomoći ću ti da ga nađeš. -Mama, molim te.
Ostavi to!
Hej, hej! -Umukni!
Skloni se od mene! Gde mi je ašov?
Nisam ga uzeo. -Uzeo si ga!
Sranje!
Nisam uzeo prokleti ašov.
Treba mi taj ašov. Treba mi!
Siđi odatle.
Gde je?
Dođavola!
Moj ašov!
Ostani tu dok proverim gore.
Jesi ok?
Nisam dobro! Nimalo! Izvinjavam se.
Uzmi ključeve. Vidi, ne znam...
Luis, kunem se čoveče, ako mi ne sjašeš s grbače...
Odoh da vidim kako je.
Naravno, ne radi.
Antikviteti.
Luise? -Da.
Je l' to? -Da, bilo je u zamrzivaču.
Jedino mesto gde nije pogledala.
Mama.
Mama, našli smo ašov.
Hoćeš da sedneš?
Reci mi nešto, molim te.
Mama...
Mama, plašiš me.
Bože!
Idi po pomoć! -Bože! Neko...
Ponovo smo je snimili,
mogli smo da uočimo
da se bolest raširila
i na druge oblasti mozga, izvan hipokampa.
Amiloidne naslage su
se previše proširile u njenom slučaju.
Ne znam šta to znači.
Tražimo drugo mišljenje.
Znači da ti je,
najverovatnije, majka već u srednjoj fazi
bolesti, Saro.
Rekli ste da će proći 2-3 godine, ili više...
Tako ste rekli... Ne razumem... Kako je to moguće?
Mnogo je agresivno, Saro. -Pretpostavljam.
Ali lečićemo je agresivno.
Daću joj jaču dozu Donazepila,
i daću joj stabilizator raspoloženja.
Dan 15-ti
Možeš da uzmeš ovo?
Hoćemo li je napred ili pozadi?
Napred. -Napred.
Preplašena sam.
Nisam ni sanjala, da ću pričati sa nekim
kako sam pričala sa tobom.
Stvarno mi je žao. -U redu je.
Vidi kako je lišće lepo. Predivno doba godine.
Kako mislite, dom? Ima dom.
Kakav dom?
Mesto, gde legnete u krevet,
ležite ceo dan pod fluorescentnim svetlom?
Smrdite na urin? Tamo idete da umrete.
To nije mesto za život. Ovo je mesto za život.
Ta košulja... Mrzim je.
Možeš li da obučeš lepu bluzu? -Nemam bluzu.
I meni je drago što te vidim, mama... Nedostajala si mi.
I ti si meni...
Kako ti je vrat? -Harise, hvala ti za pomoć.
Dobro je, dobro.
Rekla sam ti da me se kloniš.
Nisam znala. Nisam znala. Nisam znala.
Krv...
Krvarim...
Prestani.
Prestani!
Ne, ne.
Debrin mozak se ponaša poput komandne ploče,
na kojoj je decenijama radila.
Skloni se.
Njene oštećene sinapse, poput telefonskih linija,
su izvađene iz džekova, gube konekciju.
Kako joj se sećanja gube jedno po jedno,
postaje jasno da ne možeš da pobegneš od Alchajmerove bolesti.
Možeš samo da se suočiš, podignute glave,
nadajući se, sa dostojanstvom i poštenjem.
Vidi se da je Sara našla mehanizam za borbu sa ovim.
Nemam izbora, dušo.
Ne olakšava mi. Neće da joj pomažem.
Dan 18-ti
Uzela sam pomoć za ponedeljak.
Nisam mogla da kažem istinu prijateljici Šeli.
Rekla sam joj da ću doći kući za par meseci.
Nemam snage da kažem istinu.
Hajde da popijemo po jedno.
Odavno nisam pio na terasi. Prijatno je.
Stvarno?
Da, lepo je.
Smešno je.
Zašto? Šta je smešno?
Malo je čudno. Ali slatko je.
Znate, mama...
poslala me je u Ričmond, '76-te. U internat.
Stvarno? -Imala sam 10 godina.
Uhvatila me je, ispred garaže,
imale smo malog kao pastorka tu, preko zime.
Krila sam se sa malim Eni Felps, ljubili smo se.
Ali nismo znali šta radimo.
Mama je bila besna, pocrvenela je u licu...
Bilo me je tako sramota...
Za sjebana detinjstva!
Da.
Da, Sent Bernandin.
Mrzela sam tu uniformu.
Nikad mi nije bilo udobno u haljini.
Da se vratimo na Začetništvo.
Stvarno? Ti si dobar katolik? Deb bi te obožavala.
Šta to beše? -Odoh da proverim mamu.
Ok...
Hej, Deb?
Deb?
Hej, Sara?
Deb?
Jesi ok?
Stojiš u mraku, super.
Debra?
Ponoćni umetnički projekat, mama?
Ubeđena je da imamo provalnika. Neki lik u dvorištu.
Nema nikog, mama.
Samo jelen. Vidiš?
Ima senzore za pokret po celoj kući.
Da.
Ponovo zakucavamo prozore.
Naučila sam da se ne raspravljam s njom.
Proverila sam kupatilo gore. Nije na spratu.
Proverila sam svuda. Otišla je u krevet. Svi smo legli.
Ustala sam da piškim. Ustala sam. Proverila. Nije bila tamo.
Hvala, ljudi. Hvala.
Deb!
Mama!
Mama, ne šalim se, ajde!
Opa...
Hej, Saro?
Dođavola!
Šta bre...
Deb? Deb, šta to radiš?
Mama?
Ne diraj... -Slušaj me!
Ne diraj je! -Ok, ok!
Bože!
Mama!
Udalji se, nazad. -Molim te, smiri se.
Dajte joj prostora.
Ok, mama.
Ok, Deb...
Reci ako je voda vruća.
Je l' to prija?
Dobro?
Je l' to ok?
Sve si nas uplašila,
svojim noćnim baštovanstvom.
Sećaš se?
Stvarno se ne sećaš?
U redu je.
Moja ćerka ne voli manikir.
Sara?
Ok.
Nikada ne čisti nokte.
Ne brini, očistićemo tvoje nokte, Deb.
Biće perfektni, kao i pre, uskoro.
Skinuo sam neke snimke,
pre Debrinog noćnog izleta, u bašti.
Ok. -Oko 2:58, je l' tako?
Ovo moraš da vidiš.
Šta radi? -Stani!
Spava? Da, spava.
Već smo videli da mesečari.
Jesi videla vreme? Nema prekida u vremenu.
Mora da se popela na stolicu ili nešto...
Stolicu? -Samo kažem...
Nema nigde stolica. -Vidiš li stolicu?
Čudno je, vidiš, prema zapisu vremena,
nema prekida, je l' tako?
Da, nema prekida.
To nije moguće, zar ne?
To nije normalno, normalno... kako god da ga nazovete,
somnambulizam ili mesečarenje.
Viđala sam to pre. Ovo nije to.
Doktor kaže da će povećati dozu Vilakvila.
Možda to pomogne. Nemam pojma.
Nadam se. Bože, nadam se.
Evo ga Haris.
Zašto ne napravite malu pauzu od snimanja?
Da dođe do vazduha.
Misliš? -Da.
Treba nam novac. Možda, ne znam...
To je iscrpljuje.
Ne brini se, mila.
Srediću ovo. Ok?
Idi tamo.
Brini se o njoj.
Hvala ti puno. Cenim to.
Ništa, mila.
Popela si se na šporet,
mogla si da se povrediš ili opet nešto upališ.
Sećaš li se? Ti si to uradila.
Popela sam se na šporet, pa šta. Ostajem ovde, šta može da...
Slušajme! Pogledaj svoje ruke i vrat. Sama sebi si pretnja.
Vrati se u Ričmond.
Znam da ti nedostaje tvoja prijateljica.
Idi. Dobro sam.
Dan 24-ti
Kako se čuje, Luise?
Super.
Staviću ti mikrofon. Bežični je.
Samo ću da ga stavim...
... ovde ispod.
Gotovo.
Lepa košulja. Vrlo lepa.
Kabal ne sme da se vidi na kameri.
Premeštam ga. Gotovo.
Kako se osećaš?
Osećala sam se čudno, ali više ne.
Sad se osećam prekrasno.
Deb, imamo neke snimke koje bismo da ti pokažemo.
Ko je to?
To sam ja? Šta radim? To je neprilično.
Zašto me niste zaustavili?
Pokušali smo, ali si bila u stanju sna.
Halucinirala si.
Bilo je zastrašujuće, mama.
Zabijala si ašov u zemlju, iznova i iznova.
Kopala rupu za rupom. To si radila.
Kada smo stigli do tebe, jecala si.
Bože...
Prokletstvo!
Mama? -Žao mi je...
Ponavljala si da se ne javljam na telefon, da će te zvati.
To si govorila. Reci nešto, molim te.
Saro,
možda da prestanemo?
Ne, ne!
Mama, stani! -Molim te, Saro!
Mama, stani! Ne!
Gevine, jesi ok? -Mama, dobro si?
Saro?
-Tu sam, mama.
Osetićeš kao štipkanje, zatim će malo da pecka.
Ne smeš da se pomeraš kad to osetiš, u redu?
Krećemo. Ok, idemo.
Skoro je gotovo.
Ne mrdaj.
Odlično se držiš.
Ne mrdaj! Ne mrdaj, mila.
Ne mrdaj!
Dobro.
Tokom sledećih par nedelja, lekari su vršili testove nad Debrom,
da bi pokušali da objasne anomalije u njenom stanju.
Uprkos bolnoj proceduri,
ispitivanja su dala više pitanja nego odgovora.
Pojavila se uznemiravajuća infekcija,
uzrokujući neobjašnjive ljuspice na Debrinim leđima.
Je l' imala kontakt sa nekim teškim metalima?
Sređuje baštu, ne znam...
Koristite li veštačko đubrivo, pesticide?
Napravi vertikalnu liniju slova"T" pomoću belih kocki.
Ok, Deb? Ne žuri.
Ne mogu... -Samo bih da vidim...
šta god možeš da uradiš. Možeš li da pokušaš?
Trudim se!
Deb! Možeš li da mi pokažeš...? Deb! Deb, ne...!
Prestani, Deb! Prestani!
Debra, molim te!
Prvobitno smo mislili da je kontaktni dermatitis,
ili neka alergijska reakcija na lekove,
zato što se ovakvo stanje ne vezuje za Alchajmerovu bolest.
Mada, kada je imuni sistem oslabljen,
ponekad mogu da se jave prateće infekcije.
Zato dovodimo specijalistu iz Ričmonda.
Svi su tu?
Da.
Baš je nevreme...
Dan 41-vi
Saro? -Zdravo...
Jesi čuo to?
Šta je to bilo? -Debra.
Hej? -Samo ulazi.
Hvataj je za noge!
Guši se
Imam je, imam je.
Polako! Čuješ li?
Polako!
Progutala je figuricu...
Imaš li makaze?
Ne razumem zašto moramo ovo da radimo.
Zato što voliš da ih jedeš. -Ja...
Zar ne? -Gluposti.
Ok.
Ok, Luise.
Uvek kažeš da ti ne čačkam opremu.
Gde si ti sad? Bakćem se sa zmijama, gamadima,
ili kako se već zovu.
Uzeću krst moje tetke Boni
i staviću ga na prozor.
Tako je.
Šta...?
Ova gospođa ima probleme.
Hej...
Hladiš mi prostoriju.
Prozor je bio zatvoren. Šta je to?
Prozor je otvoren, Mia.
Da, ok, otvoren je.
Šta?
Može da bude bilo šta. Promaja, šta god...
Ako ste se uplašili od starice koja gubi pamćenje, idite.
Hoću dupli honorar ili odustajem odmah.
Dobro.
Ok, ok!
Ako ga on dobije, hoću i ja.
U redu. Lepo spavaj.
Ok.
Bože!
Čoveče, to je baš glasno...
Sanjao sam najbolji san...
Kakva je to buka?
Ne, ne! -Šta?
Nema sijalice.
Nije telefon.
Šta je to?
Ja ću. To je mamin stari komandni pult za primanje poruka.
Nije radio godinama. Dobro ste?
Odoh na sekundu da proverim mamu. -Ok. Gev, gde ideš?
Ne znam, Mia. Odoh dole da napravim sendvič.
Bože! Ok.
Mama nije u sobi!
Mama! -Deb?
Možda je ona uključila komandni pult?
Ne znam... -Mama!
Čoveče...
Šta je to?
Šta?
Čoveče...
Kakav je to zvuk?
Čuješ to grebanje? Šta je to?
Kao da dolazi odavde.
Bože! Šta je to?
Misliš da je unutra?
Ne.
Šta je to?
Polako...
Gledajte i vi. -Dobro.
Vidiš li nešto? -Ništa.
Bože, Saro!
Mama?
Ta vrata su uvek zatvorena Ti ideš prvi.
Šta? -Da.
Što ja moram prvi?
Dođavola, dođavola!
Ok...
Odvratno, šta je bre ovo...
Ovo nije normalno.
Društvo!
Šta? -Bože!
Šta bre...?
Bože!
Saro...
Pomozi mi.
Mama, molim te...
Bože!
Gospode!
Mama!
Neka neko nazove dr Nazir!
U redu je, mama. Ok, ok.
Smiri se.
Mama, u redu je, mama.
Šta? Ok.
Ne pokušavaj da pričaš. Diši, diši...
Zenice su raširene. To je dobro.
Daću joj vodu.
Moramo da joj stabilizujemo disanje.
Ok, ok.
Ok, Deb.
Znam, mama.
Diši sa mnom.
Vitalni znaci su joj dobri.
Mozak reaguje.
Sve motorne funkcije su u redu.
Samo mora da se odmori -U redu.
Ovo je kratkoročni sedativ.
Ok.
Bezbedan je.
Ako treba da je obuzdate.
Bilo je 337, iznova i iznova. -Ovo?
Pitaj je za ovo. Pomeni broj.
Treba je podsetiti konkretnim podacima, pomozi joj.
Neko tvrdoglav i sa jakom voljom, kao ona,
neće tek tako odustati.
Ako uspem da ohrabrim to sećanje, da se pojavi,
hoće li onda imati malo mira?
Znaš kad si me zamolila da izdvojim zvuk sa komandnog pulta?
Dan 43-ći Izvukao sam zvuk i...
Zvuk je sa manjih kamera, tako da nije baš dobar.
Ima i nekog brbljanja na kraju. Promenio sam fluktuacije.
Nije bilo ni u jednoj sekvenci, koju sam do sad čuo.
Izdvojio sam, prebacio u skript i preveo na internetu...
Večna zmija će te osloboditi, dete.
Budi mi peta.
šta je to?
Budi mi peta.
To je tvoja mama. A to je francuski.
Priča neko sranje o zmijama, budi mi peta...
Mama ne govori francuski.
Izvini, ali to je francuski. Kupaću te u reci.
Imam transkript.
Briga me govori li francuski ili ne. Tvoja krv će nahraniti reku.
Nikad u životu nisam čuo nešto ovakvo.
Siguran si da je ovo pravi fajl? -Da, Mia, siguran sam.
Dosta, molim te. Isključi to.
Ne, govorila je francuski, Harise.
Bila je za komandnim pultom, pričala o reci...
Zaboravi to, molim te.
Oni to koriste za sopstvene potrebe.
To ti ljudi rade.
Šta je tebi?
Ako su pare problem, mogu da prodam traktor.
Ili da prodam auto.
Tako da možeš da ih se otarasiš.
Skloni ih odavde, razumeš li?
Otarasi ih se, ili ću ja.
Razumeš? Ne slušaš me.
Oni pokušavaju da pomognu. Ostaće, ok?
Polako.
Koliko tavana vi imate?
Zapisi sa komandne table su ovde negde.
Čekaj...
Bingo! Eto ih.
Sigurno ima nešto unutra, osećam.
Zaglavilo se.
Tačno iza ovoga... Čekaj...
Da, mogu da napipam.
Pažljivo.
Eto ga.
Da, ovo je iz 1971. i 1972.
Tu nema profila klijenata. -Da.
To je čudno. Mama je bila vrlo striktna.
Ne bi smelo da bude praznina.
Žak 337. Nema ništa.
336. -Da.
336 i posle... -338.
Šta je to? Šta radiš?
Nedostaje stranica koja nam treba. Iscepana je.
Saro, ima li Deb grafit u kući?
Da, u ateljeu.
Mija, imaš li notes ili list iz notesa?
Ima mali otisak, ovde.
Poravnjaćemo ovde
Ok. Idemo.
Da...
Šta? -Uspeva li?
To su neka ozbiljna Skubi Du sranja.
Neverovatno.
337. -Šališ se?
Bravo Luise. Pametan si.
Šta je to? Je l' to "d"?
Dj...
Dj-ra...
Dehardin.
Ko je taj?
Lokalni pedijatar, osumnjičen za ubistvo lokalnih devojčica.
Nestao je početkom 70-ih.
Bila sam mala, ali se sećam policijskog časa.
Cela država ga je tražila.
Nikad nije pričala o njemu?
Ne. Bio je ozloglašen...
Ima dokumentarac, ako hoćete...
Ne mogu da verujem da niste čuli za njega.
Još uvek niko nije uhapšen za ubistva iz košmara,
koja se šire Ekshumom kao kuga poslednje dve godine,
ostavljajući za sobom četiri devojčice mrtve.
Tinejdžerke su nađene sa ranom u obliku zmije urezanom na čelu.
Pojedini delovi tela su kanibalizovani,
a u krvi su pronađeni tragovi otrova zvečarke.
Ko god da je izvršio ubistva, kopirao je
specifičan, krvni indijanski ritual plemena Monaki,
sudeći po urezanom simbolu zmije, koja guta svoj rep.
Izbor rudnika Monakita nije slučajan.
Izgrađen preko sistema pećina, svetog za domoroce,
koji su se hranili direktno iz reke Ruž.
Devojke su žrtvovane tokom njihove prve menstruacije.
Nazivali su ih "Cvetovi koji krvare".
Njihova krv je ponuđena demonu, u zamenu za besmrtnost.
Tek kada je lokalni pedijatar nestao,
interes o slučaju Ruž ponovo raste.
Anri Dehardin je poznat, uvažavan.
Često je radio pro-bono. Mesec dana nakon što je nestao,
lokalni raznosač novina je pozvao policiju,
tvrdeći da se u zgradi oseća čudan smrad.
Gori smrad nikad nisam osetio. Povraćalo mi se.
Onda smo videli zmije. Svuda. Na stotine, različitih vrsta.
Štapovi za davljenje, zvečarke, indijanski totemi i knjige za rituale.
Anri Dehardin je imao najveći motiv.
Umirao je. Imao je Lu-Gerigovu bolest.
Znate koliko ta bolest može da onesposobi čoveka.
Ritual monakita zahteva pet žrtvi, da neko dostigne besmrtnost,
i oslobodi se ljudskog tela,
ali pojavile su se samo četiri žrtve.
Znam da nije dovršio ritual.
Možda se predomislio, ne znam.
Uprkos masivnoj potrazi, koja je obuhvatala dve granice,
Dehardin više nikad nije viđen,
a to gde se nalazi pretvara se u legendu.
Neki tvrde da je pobegao nazad u Kvebek.
Drugi da se ubio.
Pitaćeš je?
Da.
Sećaš li se čoveka po imenu
Anri Dehardin?
Bio je lokalni pedijatar,
pre dosta vremena.
To ime...
Da.
Zvuči mi poznato.
Bio ti je klijent...?
Ne znam.
Mislim da jeste.
Odavno je nestao.
Pre više od 30 godina, tako da...
Nije nestao.
Mrtav je.
Kako znaš to, mama?
Ubijen...
Ubijen?
Mama?
Mama!
Saro, ja sam, treba li ti pomoć?
Ostani s njom. Zvaću lekara. -Šta se dešava?
Ostani s njom! -Luise, šta je to?
Bože, Deb!
Promena glasa, ličnosti,
osećaj kao da tvoje telo pripada nekom drugom.
Sve su simptomi poremećaja razdvojene ličnosti.
Ispitaćemo pomoću DES-a. Šta joj je sa kožom?
Biopsija je pokazala negativno na ihtiozu.
Još proveravamo...
Povratila je crve.
Majka ti se bavi baštovanstvom, zar ne?
I pre je pokušala da proguta predmete. -Niste valjda ozbiljni?
Ode u baštu i uzme nešto...
Izvinite, gospodine. Ne možete tamo.
Hajde!
To joj je komšija, Haris.
Očigledno ga je poznavala.
Dehardin joj je bio klijent, Harise.
Ne seri, zašto tako reaguješ...
Dr Nazir nam je rekla!
Govori francuski, opsednuta je tim likom!
Bio joj je klijent!
Kreten. Da, spusti slušalicu.
Ti misliš da se Haris trudi da zaštiti Deb.
Ali, šta ako se trudi da zaštiti sebe?
Bio je ispitivan. -Da, dvaput.
Našli smo članak o njemu.
"Svedok je video Harisa Šredla kako se mota oko Dehardinovog
imanja i mesta zločina."
Na šta ciljaš?
"nakon što je Dehardin nestao."
Mija, daj...
Šta ako je iz nekog razloga,
da zaštiti devojke ili šta već, ubio Dehardina.
Posle je Debra, njegov najbolji prijatelj
trebalo da ga pokrije i čuva tajnu.
I ona je zakopa, baš duboko,
da samo bolest može da je izvuče na površinu.
Daj, piše da je nestao, nigde se ne pominje da je mrtav.
Zvuči nerealno. -Može li neko da naruči večeru?
Da, zašto se ne bi latio telefona i naručio nešto?
Nešto sa salatom.
Da, nešto sa salatom u ovoj živoj metropoli.
Sigurno ću naći carstvo salate.
Šta je to bilo?
Je l' odatle došlo?
Da, došlo je odatle, šta je to bilo?
Neki čovek je napolju.
Umuknite! Bože!
Ugasite svetla. -Ostanite dole.
Luise, skloni se od prozora.
To je Haris. -Šta?
Gevine, siđi s telefona!
Ne znam, tu je, puca na sve strane... Bože!
Gevine, šta to radiš?
Pozovite... neko nek pozove... -Šta radiš, kretenu?
Adresa? Hoću da prijavim pucnjavu.
Smirite se! -Puca na nas!
Koja je adresa? -51 Pajn Houl.
Isključi to.
Kako si, Harise?
Dobro veče.
Čuli smo da treniraš pucanje u metu.
Pokušao sam ali mi je kombi stao na put.
Koliko si popio, Harise?
Ne mnogo, nekoliko piva.
Ajde da se pomerimo od oružja.
Gdin Šredl će prespavati u pritvoru.
Možete da podignete optužnicu.
Naravno da ćemo da ga tužimo.
Gevine, rekla sam ti da ću ti popraviti prozore.
Samo mi javite šta ste odlučili.
Kruže glasine po gradu, da ti se mama samopovređuje.
Da, ali... -Mogu li nekako da pomognem?
Nešto čudno se dešava, hoćeš da se useliš?
To bi pomoglo.
Ja sam tu... i ekipa pomaže...
Znaš me.
Ok. Vidi...
Ako želiš da razgovaraš...
ako ti nešto treba, tu sam za tebe.
Luise, makni mi tu kameru iz lica.
Možemo li da razgovaramo... -Nemamo o čemu da razgovaramo.
Odlazim. To je sve.
Započneš ovakav projekat i na sred odustaneš?
Ako je to zbog prozora... -Ne radi se o prozorima!
To je samo šlag na torti! Šta je sa komandnim pultom?
Prozori se otvarajui zatvaraju? Kučka levitira do pulta!
Gevin-voz kreće. Poslednji poziv.
Treba ti ova plata, isto koliko i meni.
Luis zna da bude timski igrač!
Jebite se oboje.
Gevine... -Gevine, ozb... hej!
Vidimo se kasnije, drugar.
Dan 47-mi
Saro, hoćeš nešto da jedeš?
Sranje. Hej, Mija.
Idem po dr Nazir.
Razumem kako se osećate.
Samo smo otišli do kantine.
Vratili smo se i...
Ne shvatam zašto je ta žena...
Zatvorili smo bolnicu.
Verujemo da je još u zgradi.
Razumem. Naći ćemo je. Samo se smirite.
Šta radite, da nam vratite ćerku?
Obezbeđenje, pacijent je primećen kako vodi devojčicu u službeno područje.
Najverovatnije u kuhinju.
Debra?
Nema struje. Pazi gde gaziš.
Debra?
Zašto?
Zašto bi je dovela ovde? Ko je ona?
Ne znam. Kad smo je prebacivali sa reanimacije,
videla je devojčicu i šapnula joj nešto.
Ovde nema ništa.
Da proverim.
Ok.
Prokleti šum.
Nije tamo, već smo proverili.
Sad mi kažeš? Kretenu.
Deb?
Debra?
Debra, čuješ li me?
Treba da me saslušaš.
Znam da ti je to prijateljica.
I možeš da je posetiš, kad god hoćeš.
Ok, Debra?
Ali sad moraš da joj pustiš ruku,
može da dođe da te poseti.
Idemo.
Držite je.
Jedan, dva. Drži i ruku.
Trudim se!
Drži je, drži.
Hvala što si došao...
stvarno moram da razgovaram o ovome...
Mogu da blagoslovim tvoju majku s uljima,
Ali egzorcizam je domen naučne-fantastike, Saro.
I ja sam tako mislila. Možda još uvek i mislim,
ali ne može da škodi. -Znam.
Probali smo sve drugo. -Razumem te.
Sve što je moguće zamisliti... Ne znaš!
Saro, ne mogu to učiniti.
Možeš. Sigurno poznaješ nekoga.
Tvoj mentor ili neki drug.
Moraš da mi pomogneš. -Treba da prihvatiš to.
Stvarno moraš.
Nešto drugo se dešava.
Ima još nešto.
Šta Haris radi ovde?
Posećuje je poslednjih par dana.
Dajte mu malo prostora.
Kontaktirala sam profesora antropologije,
sa slučaja reke Ruž.
Ja sam Mija, pričali smo telefonom.
Hvala vam, što ste našli vremena za nas.
Ovo je Sara Logan. A to je Luis, moj kamerman.
Objasnila sam vam, da snimamo. -Molim vas, sedite.
Pokušao sam da ih pročistim kroz reku.
Najlogičnije objašnjenje je
da ti je majka postala opsednuta
zapaženom javnom babarogom,
do te mere, da veruje da je Dehardin.
Uz svo dužno poštovanje, ovo je više od toga.
Zato smo tu. Treba nam vaša pomoć.
Ideja o duševnom parazitu
postoji u mnogim kulturama i u različitim oblicima.
Masai, Inuiti, Aboridžini.
Verovanje je da je slab um podložan invaziji
osvetoljubivih entiteta, koji traže domaćina.
Mladi i veoma stari su najranjiviji,
kao i oni bolesni.
Dok sam živeo u plemenu Bantu,
video sam mladu majku,
toliko skrhanu zbog gubitka sina od tifusa...
... da je držala njegov leš duže od mesec dana.
Bože!
Zapala je u ludilo. Pokušao sam da joj pomognem.
Bila je daleko od razumnog...
Primila je dečakove afekte,
njegovu ličnost, njegov glas.
Postala je on.
Trebalo je dva meseca da se razbije prokletstvo.
Kako?
Šaman.
Šaman je došao
i spalio telo deteta.
Meso pepelu. Pročišćavanje vatrom.
??? 60-?? Dan 60-ti
Vrata.
Ne moramo ovo da radimo.
Ne, Debi, molim te.
Ubij me.
Ovo nije dobro...
Luise!
Čekaj. Stani.
Nazir kaže da se nešto desilo Harisu.
Polako. -Diši duboko.
Sve je u redu.
Tata... -Ne možete ovde.
Ja sam mu ćerka. -Pripremamo ga za operaciju.
Znam, cenim to.
Samo za sekund, molim vas. Hvala! Obezbeđenje!
Tata?
Deb...
Da, šta?
Čula je...
Požuri...
Čula je Dehardina preko konandnog pulta...
Trebalo je ti...
da mu budeš peta žrtva...
Monakin mlin...
Pećina...
Ti si ga ubio, zar ne? Ubio si ga?
To je bila tvoja majka, Saro.
U vrat...
sa ašovom.
Bože! Ok.
Zakopali smo ga živog. -Gde, Harise?
Ajde!
Gospođo, ne možete biti tu. -Harise, gde?
Molim vas, pođite sa mnom. Smesta.
Harise! Gde?
Zadnje dvorište... Statua...
Mija, uspori, molim te. -Stani, gde ideš?
Nakon što se razbolela, on je zarazio. -Šta tražiš?
Izgleda labavo. -Dehardin.
Čija je bila ideja? Je l' Harisova?
Ovo je ludost. -Pomozi mi!
Molim te, Mija.
Gde? Saro, kaži gde? Ovde? -Da.
Ovo je ludost. Kopate rupe u šumi.
Ili nam pomozi ili umukni!
Mesečarenje, napolju, pokušavala je da nađe ostatke.
Ili je on. On je zaposednuo.
Zemlja...
Različita je, zar ne?
Tako deluje. -Ok, hvala.
Može da bude od kiše ili vlage...
Stvarno misliš da je tu leš? -Mani se toga.
Starac je u bolnici rekao neke lude stvari, ali tu nema ništa.
Ja se ne slažem!
Obećavam ti da ćemo potražiti na drugom mestu ujutru.
Ja ću. -Ovde nema ništa.
Znam, ali tako je rekao. Možda je trebalo tamo da počnemo, ne znam.
Može da bude bilo gde. -Tačno! Bićemo ovde cele noći.
Sranje! -Nema ništa.
Čekaj. -Šta je to bilo?
Nema šanse!
Bože! -Stvarno?
Stigla je prva. -Šta?
Šta? Bože!
Mama je stigla prva.
Tražite sveže otiske. Bilo šta sveže.
Gde bi se sakrila? Ne znam.
Mogu da vidim, ovde ima nešto.
U celoj kući, ljudi.
Razumete li šta kažem. Nekad je bila ona.
Nekad je bio Dehardin. Tera je da ga zadrži.
A ona ima naviku da sve čuva. Sakupljač je.
Ima mesto za sve.
On naseljava njeno telo, i natera je da ga iskopa.
Čak i da je bio zakopan u bašti, razmisli malo,
prošle su godine, ništa ne bi ostalo.
Ostaci bi se raspali, ne bismo našli ništa.
Ništa ne bi ostalo od njega...
Sranje, ništa. -NIšta.
Hej, društvo.
Šta gledaš?
Odavno nije padala kiša, ne bi trebalo da je vlažno
Izgleda sveže.
Postoji i tavan?
Dobro si? -Jesam.
Zdravo! -Luise, ideš prvi, imaš svetlo.
Kako da ne! -Već smo prošli kroz ovo, ideš prvi.
Belci i njihovi podrumi, i tavani...
Al nešto smrdi ovde.
Možeš li da osvetliš...
Sačekaj malo. Bože, kakvo je ovo sranje?
Moraš da vidiš ovo.
Šta je ovo?
Nemam pojma. Ne diraj.
Mija, Mija!
Šta je to?
Pažljivo.
Je l' zaglavljeno?
Bože!
Bože, kakav smrad!
Užasno smrdi!
Bože!
Šta je to?
Šta?
Šta je to?
Bože!
Tu ima telo!
Moramo!
Neću to da diram. -Ja ću...
Nikad neću moći da vam se zahvalim.
Bože! Idemo!
Polako.
Šta ćemo? Šta radimo s tim?
Šta radimo? -Spustiću ga ovde.
Sranje! -Šta ćemo s tim?
Pa spalićemo ga. Zar nije tako rekao dr Šifer?
Ovde? -Da!
Ovo postaje sve bolje i bolje...
Jebeni leševi...
Jeste čule to? -Sranje!
Dolazi iznutra.
Šta radiš?
Mija, Mija! -Čekaj, molim te!
Bože! -Moramo da je spalimo!
Ima još! Izlazi još!
Daj to...
Pazi noge, Luise.
Izvini!
Nisi sipala dovoljno benzina! Moraš da sipaš benzina!
Pritisni prekidač. -Pritiskam!
Ne pritiskaš!! -Pritiskam!
Zapalilo se? -Ok, ok.
Da.
Gori, kučko, gori! Ajmo sad odavde.
Brzo, brzo!
Ne gori. Nešto ga je ugasilo!
Ko je bio u prokletoj kući?
Nešto je bilo tamo. Jeste videli?
Neko zvoni.
Halo? Šta?
Ne, ne!
Pobegla je iz bolnice!
Ne možeš da se vratiš tamo! -Vraćam se, moram da ga uzmem.
Saro, molim te! -Luise, učini nešto!
Treba da uzmemo ostatke sa nama.
Oslobodila se i pobegla je.
Dođavola.
Saro, molim te, ne ulazi tamo... -Nazir, dođavola, skloni se.
Saro! -Sklonite mi se s puta!
Bože!
Stižem dole. -Šta se desilo?
Čovek iz obezbeđenja je dobio anafilaktični šok.
Već ga leče. -Od čega, Nazir?
Zmijskog otrova.
Nije mogla daleko da ode.
Ovo su gluposti!
Ništa ne radite, samo ponavljate jedno te isto!
Svi mi pričaju da rade sve što mogu!
Hoću da znam ima li odgovore! Hoću da znam!
Gde mi je ćerka?
Sad je prijavljeno da je Korola 2004 ukradena sa parkinga.
Mislim da ide u Monakit rudnik.
Mora da završi ritual, zar ne? Peta devojčica.
Eto gde ide, u pećine.
Cilj joj je Monakit rudnik.
Ona je peta. Da li će da završi ritual s njom?
Zato je izabrao, zar ne?
Napuniću one špriceve, što nam je Nazir dala.
Eno ih kola. Odavde ćemo peške.
Upadajte. Ima put za vatrogasna vežbe sa druge strane,
blokirana na polovini. Moramo da je zaobiđemo.
Držite se. -Idemo.
Ovo je put za vatrogasce, trebalo bi da nas odvede blizu.
Tražim podršku od obale reke do Stourheda. Krećemo se ka severu.
Eno ih!
Bože!
Svi odstupite.
Šerife, saslišajte me.
Ako hoćete da je zadržite, imam lek...
Ostanite iza mene. Budite spremni.
Gđo Logan? -Linda, pažljivo.
Čujete li me? Samo da znate da smo tu.
Ne bih da vas uznemirim.
Tu smo da pomognemo.
Deb?
Deb, čuješ li me? Ja sam, Linda.
Mama?
Bez naglih pokreta.
Morate da oslobodite dete, gospođo.
Deb, hoćeš da se okreneš ka meni? Polako, ok?
Kara, dušo? Kara, jesi li dobro?
Kara, jesi li ranjena?
Nemojte da ga povredite. Dobar je čovek.
Hej, Deb. Debra? -Isuse Hriste!
Možemo da se vratimo, da siđemo s planine, ok?
Neka niko ne pravi nagle pokrete.
Deb, ovo ću uraditi polako.
Držim te za ruku.
Sve je u redu, Deb. Je l' to ok?
Eto, vidiš, sve je ok...
Nemojte da ga povredite. Dobar je čovek. Opraće me u reci.
Stoji mirno, lepo i polako...
Idite za devojčicom. Devojčica. Ne vidim ništa.
Uhvatićemo je, ajde.
Treba mi neko da ga odvede sa planine.
Uzmi auto i odvedi ga dole.
Luise, moraćeš ti. Moraćeš ti da ideš.
Jesi poludela? -Ne mogu da ostavim Saru i devojčicu.
Ko ide? Vodite ga dole.
Pazi se, Luise. -Nadam se da ćeš osvojiti Oskara.
Kara! -Kara, dušo, čuješ li nas?
Mama!
Kara?
Hajde, vodi je u mlin. Moramo da požurimo.
Idem.
Kara?
Čujete li nešto? Tiho.
Čujem reku, idemo.
Sara, sačekaj. -Mama!
Mija, osvetli. Osvetli desno.
Bože! Ovo je reka Ruž iz dokumentarca?
Šta je to bilo?
Mija, drži svetlo nagore.
Tamo ima krvi. Otisci stopala.
Znam da ti je majka, ali šta god da je sad nije ona.
Ne, ti ostaješ ovde. Izvešću je napolje, ok?
Izvešću je napolje. -Pazi se, molim te.
Jesi dobro? -Sara, lagala sam.
Na početku, lagala sam za dedu.
Nema veze. Sad si tu.
Kara?
Kara, dušo?
Kara, gde si?
Vidiš li nešto?
Nije ovde.
Vidiš li...
Linda? Linda!
Linda. Linda.
Ovde smo, Linda.
Saro?
Vidiš li nešto?
Linda, gde si? Čuješ li me?
Kaži nešto.
Ne!
Ne! Mija!
Kuda?
Saro, idem. -Mama!
Saro, ne mogu da te izgubim. Idem za tobom!
Gde si? Saro.
Bože! Dođavola!
Nema kuda da se izađe! -Mija, smiri se.
Moraš da se smiriš.
Šta... -Šta je sa svetlom?
Mija, daću ti ovo. -Bože!
Smiri se. Možeš ti to. -Daj mi kameru!
Hajde! Da, da, da!
Saro?
Saro!
Idem. Gde si?
Ne ostavljaj me Saro, ne ostavljaj me. -Ovamo!
Tu su.
Saro, ne, ne.
Umreće. Daj mi... Ja ću da idem!
Daj mi svetlo!
Ne diraj ništa. Može da se uruši.
Sranje! Unutra su.
Uzmi kameru da osvetliš.
Sranje, jebi se!
Saro! -Samo nastavi.
Skloni se s mene!
Sve je u redu. Ostani blizu mene.
Evo kako ćemo.
Daćemo joj sedativ. Zgrabiću je i ubrizgati joj,
pa će onda da se opusti, je l' tako? -Da.
Onda možemo da spalimo ostatke, kao što je Šifer rekao.
Sve će se završiti... Ti uhvati Karu.
Prvo moram ovo da isključim.
Videće nas. Ne sme da nas vidi.
Mogu ja ovo.
Hvala ti, Mija.
Bože!
Jesi ok?
Ajde!
Kara!
Kara?
Mama.
Mama?
Ne, ne.
Čuješ li?
Šta je sa svetlom?
Ne znam.
Dođi ovde.
Ok.
Ne.
Ok, mama, evo me.
Ne.
Mama! Bori se protiv njega! Bori se!
Saro! Saro!
Mama, bori se protiv njega!
Bori se, mama! Bori se!
Upucaj ga! Pucaj, Saro!
Mama.
Kara, dođi ovamo. Dođi ovamo.
Mija, dođi. Pazi je. Drži je iza sebe.
Ok, mama. Ajde da te odmah oslobodimo od tog skota.
Ti i ja, ok?
Ne, već smo to pokušale.
Nismo ovde, je l' tako, mama?
Mama?
Saro?
Da, mama.
Saro.
Da, mama.
Saro.
Ima opekotine.
Sve je u redu. Volim te, mama.
... oteta Kara Mineti iz bolnice u Ekshumi,
odvela lokalne vlasti u brutalnu poteru...
Pacijentkinja obolela od raka, Kara Mineti, odmara u bolnici,
nakon otmice, koja je dovela do smrti šerifa okruga Monekan
i mnogobrojnih povreda opasnih po živote
policijskih i bolničkih službenika.
... ispred suda smo u Ekshumi, gde saznajemo da
je Debora Logan proglašena medicinski nesposobnom
da joj bude suđeno za ubistvo šerifa Linde Tuid.
Fizičko stanje gde Logan naglo se pogoršalo,
mesec dana nakon otmice deteta,
ostavivši je nesposobnom da govori ili komunicira.
Stojim ispred kuće porodice Mineti.
Ovo je dom 10-godišnje Kare,
koja danas slavi specijalan rođendan.
Leukemija joj je u punoj remisiji.
Mnogi to nazivaju čudom.
Slavimo njen rođendan, i oporavak, i srećna je...
Pravo slavlje. -Da.
Da li bi radije ovo ili bolničku hranu?
Daćeš joj to ogromno parče?
Dosadila mije bolnička hrana.
Šta planiraš da radiš, kad porasteš?
Ne znam. -Ne znaš?
Ne. -Pa, bolje smisli neki plan.
Imam jedan. -Stvarno? Kakav?
To je tajna.
Hvala ti što si nas pozvala na svoju predivnu zabavu, mila.
Nema na čemu.
Gledate zrdavo i srećno lice izuzetne 10-godišnje devojčice.
Jedna neverovatna priča, sa srećnim krajem.
KRAJ