ČERNÝ KORZÁR
Produkce
Dále hrají
Na motivy románů ''Černý korzár'' a ''Královna Karibského moře''
Režie 2. štábu
Kostýmy
Výtvarník
Výprava
Vedoucí výroby
Střih
Hudba
Kamera
Režie
Je to on?
Ano, pane hrabě, je to on.
Ale bohužel není na své lodi sám.
Vidíte naše přátele, Wan Stillere?
Vozí je s sebou pověšené v ráhnoví jako lovecké trofeje.
Za dvě hodiny bude v přístavu Maracaybo.
Kéž by moji bratři přišli včas.
- Amedeo! -Enrico! - Amedeo, bratříčku můj!
- Věrný Wan Stiller. -A tvůj Carmaux. - Kde je Emilio? -Ještě tu není.
To je divný, kapitáne. Váš bratr vždycky přichází první.
Tak tedy tentokrát dorazí jako třetí.
Jeho zdržení mi dělá starosti.
Viděl jsem La Reine, dobře vyzbrojenou galéru, vyplouvat na moře.
Co kdyby se střetla s Bleskem?
Emiliův záměr by se asi nezdařil.
Je-li Wan Guld v Maracaybu, musím tam být i já.
Carmauxi! Ty a Wan Stiller tu počkáte na Emilia. Pak jeďte do Maracayba.
- Pojďme, honem! -Ne, Enrico! Emilio řekl, že se sejdeme zde.
Je to jeho plán. Musí nám říci, co máme dělat.
- Na tom nezáleží! Já jdu! - Na tom záleží! Zůstaneš tu!
Amedeo, uvědom si, že jsem starší než ty a že mě musíš poslouchat.
Ale Emilio je z nás nejstarší, bratře.
A proto bys měl výjimečně uznat, že pravdu mám já.
- Carmauxi, kdo z nás má pravdu? - Vy, kapitáne.
- Wan Stillere, kdo má pravdu? - Vy, pane hrabě.
Tak dobrá. Dej mi zlaťák.
- Hlava nebo orel? - Orel. -Já hlavu.
- Počkej. Hlavu si vezmu já. - Tak já tedy orla.
Ne. Já si vezmu orla.
- Hlavně se už jednou rozhodni. - Ano, hlavu.
Orel!
Jak je to možné, že vždycky vyhráváš ty?
- Ty podvádíš! -Enrico z Ventimiglie je vždy miláčkem štěstěny.
Opakuji, že vás pan guvernér nepřijme. Chcete se o tom přesvědčit sám?
Slyšel jsem o vašem novém hřebci, Excelence.
- Ano, velmi krásné zvíře. Hovoří se o něm v celém Maracaybu. -Není divu.
Vévoda Wan Guld. Jeho Excelence, guvernér Maracayba.
Don Ribeira de Aguanita, y Alcantar, y Mendez, y Lopez...
- ...y Mendoz... - Ušetřte mě dalších titulů.
Zanedlouho nezbude Donu Ribeirovi ani jediný.
Jak to se mnou mluvíte? Víte, koho máte před sebou?
Tady máte mé pověřovací listiny.
- Promiňte. Toto vám dává pravomoc místokrále. -A já ji využiji.
Done Ribeiro, vy zde představujete Španělsko.
Největší a nejmocnější stát na celém světě. A co jste až do dnešního dne vykonal?
Země se hemží divokými domorodci.
Cesty zlata do Španělska dosud nejsou bezpečné.
Král vám dal přísný rozkaz zbavit námořní cesty pirátů,
kteří přepadávají naše lodě a obohacují se naším zlatem.
Takový úkol si žádá odvahu a rozhodnost!
Ty ničemy musíme pochytat a oběsit jednoho po druhém.
Dal jsem slovo Jeho Veličenstvu španělskému králi, že se toto uskuteční.
Své slovo! Vykonám to místo vás.
- Slyšela jsem, že ovoce je zdravé. - Alfonso Hernandez de la puente Xenovia.
Doňa Isabela de Leon, markýza de Barmejo.
Taková děvka, která se prodávala za kus chleba.
Dokud se neprovdala za starého Barmeja. A teď se jí musíme všichni klanět.
A k tomu je guvernérovou milenkou.
Hrabě Don Rafael Lopez de Alechante.
- Isabelo? - Ano? -Ano?
Jak vtipné, že máme stejné jméno.
A také stejný titul. Markýzy jsme vy i já.
Řekla bych, že máme mnoho věcí společných.
- A jednu až příliš, má drahá. - Skutečně?
Konečně.
Čekáme na vás, veliteli.
- Kde jsou moji bratři? - V Maracaybu.
A Wan Guld?
- V Maracaybu. - Proč na mě nepočkali?
Vždyť přece víte, jací jsou vaši bratři.
Už přes hodinu tu střílejí, veliteli.
Určitě jde zas o nějakou přestřelku mezi španělskými vojáky a indiány.
- Tomu říkáš přestřelka? - Jistě.
Vždyť je to masakrování bezbranných lidí! Pomůžeme jim, veliteli?
Ne.
Této noci musím zúčtovat s Wan Guldem.
Uděláme lépe, když hned půjdeme do Maracayba.
Není dobré nechávat ty dvě horké hlavy bez dozoru.
- Co na mě koukáš? Neviděl jsi Vláma? -Co to je?
Nech si takový vtipy! Vlámové jsou vojáci vévody Wan Gulda.
Pane Bože, z těch jde strach!
Na, holčičko. Napij se proti strachu.
Ne, nemůže pít. Jeho lékař mu to zakázal.
- To je urážka! - Nech ho mně, Amedeo.
- Ani náhodou. Urazil mě. Slyšel jsi to. - Ale já jsem starší. -Na tom nesejde.
- Tak co? Hlava nebo orel? - Orel.
Hlava.
Ale to není možné. Ještě ani jednou jsem...
Tak pojď.
Pojď, hrdino. Uvidíme, co umíš.
Prvním úderem svého meče ti useknu nos!
Říkal jsi nos?
Konec zábavy! Všichni muži na palubu! Vévoda chce za svítání zvednout kotvy.
Slyšel jsi to? Wan Guld odjíždí. Dnes v noci nebo nikdy.
Zahoďte svoje pistole...
...a rychle se pokřižujte.
Wan Guld musí počkat.
Nemůžeme opustit ty, kdo nás potřebují.
- Tady a hned. - Ano, veliteli.
- Tolik pirátů kolem nás... Je zde pro ženu bezpečno? -Vás budu bránit já.
Ženská část lidstva vděčí za mnohé církevním knížatům.
Na koncilu v Nice bylo rozhodnuto většinou jediného hlasu, že také ženy mají duši.
Jsem rád kvůli vám.
I když přiznávám, že to není právě duše, co u ženy oceňuji nejvíce.
Jaké štěstí! Moje duše je totiž to jediné, co nehodlám nikomu dát.
Hrabě Amedeo di Roccabruna, pán z Ventimiglie a Valpenty,
zvaný Zelený korzár.
Hrabě Enrico di Roccabruna, pán z Ventimiglie a Valpenty,
zvaný Rudý korzár.
Vévodo Wan Gulde, poznávám tě.
Vévodo Wan Gulde,
před deseti lety jsem byl malý hoch a tys zavraždil našeho otce a naši matku,
kteří tě považovali za svého přítele.
Oloupil jsi je o všechno jmění a španělská vlajka tě ochraňovala.
Celých deset let jsme žili jedinou myšlenkou: pomstít rodiče.
Proto jsme z daleké ltálie připluli do těchto moří a stali se korzáry.
Celých 1 0 let jsme ti v patách a teď jsme tě konečně dostihli.
Já neumím mluvit tak dobře jako můj bratr.
Jestli má Ďábel nějaké jméno, je to jméno tvoje.
A teď se braň, ty prokletý vrahu!
Podle mého názoru musíte být asi blázni. Jak se chcete odsud dostat živí?
Chtěli jsme se dostat sem, jak odejdeme nás nezajímá.
Nezáleží nám na našem životě, Excelence,
ale na smrti tohoto muže.
Který z vás? Nebo snad oba?
- Je můj, bratříčku. - Ne, je můj! -Hlava.
Orel!
Tentokrát tě štěstěna zradila, Enrico.
Enrico...
Já...
Amedeo!
- Probodli ho zezadu. Zbabělče! - Chopte se ho!
Je to další vražda!
Wan Gulde!
Laro! Laro!
Miluješ smrt? Tady ji máš!
Pojďte, bestie!
Okamžik, seňore.
Kupředu, vojáci! Kupředu! Jsou jen tři!
Tři. Jako Otec, Syn a Duch svatý.
Ve jménu krále!
Kupředu za Boha a za Španělsko!
Amen!
Budeme je pronásledovat, veliteli?
Ne.
Podíváme se, jestli tu někdo zůstal naživu.
Někdy se stydím za to, že jsem běloch.
Kdo je to?
Každý je polovinou mého srdce. Jsou to moji bratři.
Srdce Lary zemřelo s nimi.
Rozumím tvému žalu. Také mám dva bratry.
Ty jsi zachránil život Lary.
Její život se teď spojí s tvým.
Její duše je v tobě.
Od této chvíle uslyšíš vše, co Lara slyší.
Uvidíš všechno, co Lara vidí.
Stejný muž zabil tvoje i moje srdce.
Do Maracayba!
Neboj se.
U všech čertů, je to přece příkaz guvernéra!
Mám to tu černé na bílém.
Těla Rudého a Zeleného korzára mají být vydána k prozkoumání.
Nejsou to jenom dva obyčejní lidé. Jsou to dva piráti.
Zcela zvláštní odrůda lidského plemene.
- Kdo vlastně jsi? Alchymista? - No dovolte! Jsem služebník vědy.
Dělá u nás v Maracaybu doktora.
Za dvě hodiny přijdu převzít jejich těla. Dohodnuto, mládenci? Bývám přesný.
Kdo je tohle?
Vypadá jako šílená.
To teda jo.
- Pěkná indiánka. - Ale divoká.
Bylo ti smutno, tak sis přišla najít společnost.
Co tady chcete?
Potrestat vás!
- Kdo u vás velí? - Ti Vlámové.
A teď je pověste sami...
...nebo pověsím já vás.
Námořníci,
slyšte mne.
Přísahám, že nespočinu v klidu,
dokud nepomstím bratry své zavražděné zákeřnou rukou vévody Wan Gulda.
Přísahám při samotném Satanovi!
Mocný kníže démonů, zaklínám tě!
Poskytni mi pomoc a dám ti duši svou!
Ať blesky ohněm sežehnou loď mou,
ať tělo mé klesne do hlubin oceánů,
ať duše bratří mých mne celou věčnost proklínají,
jestliže nevyhladím Wan Gulda a rod jeho tak, jako vyhladil on nás!
Do moře.
Bratři,
můžete-li mne slyšet
tam, kde jste nyní,
řekněte mi své poslední sbohem.
Stejnou pomstu, kterou jsi přísahal ty,
odpřísáhla i Lara za mrtvé bratry.
A stejně jako ty slyší, jak se s ní naposledy loučí.
Slyšíte to taky?
Ano.
Asi to dělá vítr.
Loď se třemi stěžni!
Je to galéra!
A španělská.
První dárek, který mi posílá Ďábel.
Připravit k útoku!
Taste pistole!
Připravte se!
Všichni k plachtám! Připravte háky!
Připravte se k boji!
Nešetřete nikoho!
Vyhoďte háky!
Přitahujte se k lodi!
Pal!
Všichni do útoku!
To je sám Ďábel!
Kapitáne!
Dřív než se pokryje ostří mého meče krví tvých mužů, chceš se bít se mnou sám?
Podle hodnosti, pánové.
Teď vy, poručíku.
Jsme tady, veliteli!
Námořníci, ke mně!
Vzdejte se! Loď je naše!
Wan Stillere, postarejte se o všechno.
Ano, veliteli.
Vem si deset mužů a popluješ s galérou za námi do Tortugy.
Vy prohlédněte podpalubí
a všechny soudky střelného prachu přeneste na palubu Blesku.
Přijměte můj obdiv, pánové. Bili jste se velmi udatně.
To vám zachránilo život. Vážím si statečných mužů.
Dostanete člun se zásobou potravin a můžete plout, kam chcete.
Děkuji vám.
Je mou povinností vás upozornit, že jsou na palubě lodi ještě další osoby.
- A kdo? - Jedna šlechtična se svojí komornou.
Slyšeli jste, hoši? Je tu s námi dáma!
- Celou noc jsem nemohla zamhouřit oko. - Promiňte, ctěná paní.
Jednou z nepříjemných stránek přepadení lodi je,
- že se nikdy neobejde zcela bez hluku. - Naše loď byla přepadena?
- Ano, paní. Přímo korzáry. - Pane Bože! A kdo zvítězil?
Korzáři. A já jsem jejich velitel.
Pane Bože!
To ovšem neznamená, že bych nebyl šlechtic a kavalír.
Ujišťuji vás, že vám nebude zkřiven jediný vlas. Ani vám, ani vaší komorné.
Mohu se zeptat na vaše jméno, pane?
Říkají mi Černý korzár.
Černý korzár! Slyšela jste? Nic horšího nás nemohlo potkat.
Nebojte se, paní vévodkyně. Tento pán říká, že je vznešený muž.
Doufám, že to dokáže tím, že nám ponechá volnost.
Bohužel, dámy, nenáležíte pouze mně, ale celé mé posádce.
Bože můj!
- Odváží-li se mě někdo z vás dotknout... - Ne, ne, ne. Buďte klidná.
Vynasnažím se ušetřit takové hrůzy jak vás, tak i mé muže, vévodkyně.
Ale budete muset zaplatit výkupné, než vás propustíme.
Jeho výše bude stanovena na trhu otroků v Tortuze. To je náš pirátský ostrov.
Dorazíme tam za tři dny.
Mohl bych zatím zvědět vaše ctěné jméno?
Jsem Honorata Villermanová, vévodkyně z Verteldremu.
A tato dívka je moje komorná.
Připravte se, vyplouváme!
Ta vévodkyně Villermanová z Verteldremu je tady.
Jsem velmi rád, že jste přijala mé pozvání, vévodkyně. Posaďte se, prosím.
Děkuji.
Promiňte, ale požádal jsem vévodkyni, aby usedla, ne vás. Vaše místo je zde.
- Co tím chcete říci? - Ale vážená paní,
vy jste přece vévodkyně a ona je vaší komornou.
Myslíte, že jsem to nepoznal na první pohled?
- Odpusťte, ale já jsem... - Pochopil jsem, že jste to udělala
na ochranu své milované paní od případného nebezpečí.
Usednu s vámi ke stolu jen proto, že nemám na vybranou.
Co má být na tom, že jsem se vydávala za komornou?
Vždyť vy se také vydáváte za gentlemana. A to není o nic lepší.
Jste vždycky tak tvrdá, vévodkyně?
A kdybych uměla vládnout pistolí nebo mečem,
byla bych ještě mnohem tvrdší. Tím si můžete být jist.
Moko.
Obsluž dámy.
Máš chuť na sklenku vína, krásko?
Na.
Vaši lidé u stolu spíš obtěžují, než obsluhují.
To musím uznat. Ale ve chvíli, kdy zaútočíme na loď, jsou výteční.
O tom nepochybuji. Křišťál a příbory máte nádherné. Komu jste to ukradli?
Španělům. A proč bych si také nemohl vzít zpět, co oni uloupili mně?
Prosím vás,
zapomeňme na chvíli na své postavení.
Jste velmi krásná.
Ani si nepamatuji, kdy jsem naposledy večeřel v tak milé společnosti.
Co se stalo?
Žene se bouře?
Ne.
Tohle není bouře.
Byl to opravdu šťastný nápad, že jsem neřekla vaše pravé jméno.
Nechápu, co na tom vidíš šťastného.
Jméno, které nosíte, patří v uších pirátů k nejnenáviděnějším.
Kdoví, co by se stalo, kdyby objevili, že jste dcerou vévody Wan Gulda.
Nemyslím, že by jméno Wan Guld mohlo ovlivnit jeho chování ke mně.
Ne, bratře Antonio. Není to ono.
Ach, to jste vy, vévodo.
Podle mého soudu je barva obličeje příliš bledá. Nezdá se i vám?
Ve skutečnosti je pleť mé dcery velmi bílá.
Stačí docela málo, aby jí krev zbarvila tváře ruměncem.
A její nos... její nos je...
abych tak řekl spíš impertinentní. Chápete mě?
Chápu především, že ji máte velice rád.
Víc než cokoli jiného na světě.
A pořád ještě nemám zprávy o lodi, která ji veze do Maracayba.
Musíme důvěřovat v Boha.
On ať důvěřuje mně!
- Čí jsou asi tyhle ty vlaštovičky? - Olonese.
- Jestli máš o ně zájem, prodám ti je. -Kolik?
Máš štěstí. Dneska dávám lacino.
Pod podmínkou, že je ochutnáš všechny během jedný noci, jako jsem to dokázal já.
- Čípak je tahle? - Černýho korzára.
- Nepoznal jsi nás, Olonesi? - Jakejpak korzár?
Říkej mu radši pan hrabě. Ten se mezi nás vůbec nehodí.
Hraje si na spravedlivýho ochránce slabejch.
S náma nechce nic mít.
Nedotýkejte se této dámy, nebo budu nucen vás políčkovat.
Kdo je ten chlap, co si na mě troufá?
Španělský grand, hrabě z Lermy, potomek jedné z nejstarších castilských rodin.
Před chvílí donesli výkupné a právě jsme ho propustili.
Když zaplatili, tak ho snad můžu zabít?
Milý pane, ve vás je tolik sprostoty,
že bych vás s velkou chutí nechal ztlouci svými pacholky.
Bohužel v této chvíli nemám svoje služebnictvo.
No nevadí. Dejte mi nějaký meč.
Ať jste kdokoli, pobuda či šlechtic, udělím vám lekci.
Pokud se ovšem nebojíte ozbrojeného muže.
Dejte mu zbraň!
No tak...
Od této chvíle budu toho muže bránit já, Olonesi.
Můžeš své triky zkoušet na mě.
Chytej!
Promiňte, že se mezi vás míchám tak hlučně, jak je zvykem v mé milované Tortuze,
ale nezdá se mi vhodné, aby se dva vůdcové Filibusty mezi sebou zabíjeli.
- A k tomu v předvečer významného podniku. -O čem to mluvíš?
- Ty jsi nemluvil s Emirem? - S Emirem?
Copak se s ním někdo může domluvit? Zkus to sám, pokud mi nevěříš.
- Čím víc jazyků člověk zná, tím dál se dnes dostane. -Tak co říkal?
Že jsi možná silný jako lev, ale kapánek hloupý.
Zajal jsi loď, na které plul on se svými souložnicemi,
ale ušlo ti, že v dohledu byla jiná jeho loď
směřující do Maracayba s nákladem veliké hodnoty na palubě.
Co vezla?
Říkal, že přibližně čtyři metráky ryzího zlata a asi pět metráků stříbra.
Doma ho totiž sesadili z trůnu, tak prchal do Ameriky s celým státním pokladem.
A kdo jsi ty, jestli to smím vědět?
- Jmenuji se Morgan. - Neznám tvoje jméno.
- Dopřej mi času. - Z které země jsi přišel?
Z Anglie. To snad víš, kde je.
A jakpak, že ti to vlastně říkají? Milton?
Morgan.
To si nikdo nezapamatuje.
Možná, že ano.
Děkuji vám, pane.
Vaše ruka je zajisté rukou šlechtice.
Modrá krev se pozná. O takovou se mohu klidně opřít.
Mýlíte se, pane.
Moje ruka je nyní podobnější ruce Olonesově než vaší.
Stala se na čas rukou korzára.
Obávám se, pane,
že vám nezbude než udělat znouzectnost.
Opřete se.
Osvoboďte tuto ženu. Patří teď mně.
Zaplatil jsem za ni výkupné své posádce.
Jeane ďAvinot,
jako guvernér Tortugy mám právo rozhodnout jménem francouzského krále
o vašem plánu na přepadení Maracayba.
Předtím, než dám souhlas k této akci, chci vyslechnout stanovisko každého z vás.
Decaiuno, mluvte.
400 kilo zlata a pět metráků stříbra.
Pro tohle bych šel k samotnému ďáblovi do pekelného ohně.
Buď zlato nebo smrt. Takový je můj názor.
Mám k dispozici dvě lodě a 200 mužů. Do dvou dnů mohu být připraven.
- Monbare, poslouchám vás. - Nebude to nedělní procházka Maracaybem.
Kdoví, kolik z nás tam nechá svoji kůži. Možná i ty, Olonesi.
Ale je to příležitost, kterou si nechci nechat ujít.
Když chcípneš, budu moct dokázat, že jsem nejstatečnější ze všech korzárů.
Proto půjdu se všemi muži.
- Van Ore? - Ano.
Ale pod podmínkou, že Olonese, náš vrchní velitel, bude souhlasit s tím,
- že plán útoku vypracujeme všichni společně. -Martine Hoffere?
Proč se mě na to ptáte?
Jsem sice bývalý kněz,
ale nemyslete si, že mě bude mrzet poslat stvořiteli zpátky pár Španělů.
Pokud má Bůh rád duše jako já ženské, bude jistě spokojen s tak milým dárkem.
Hrabě z Ventimiglie.
- Nejdeme ani já, ani mí lidé. - Ty?
Stejně jsi víc Španěl než korzár. Jsi spíš na jejich straně než na naší.
Ani sám nevíš, jestli jsi psanec, nebo soudce!
Ale musíme přece dobýt Maracaybo!
Je tam spousta zlata a já ho chci!
Jsem vrchní velitel a ty mě musíš poslechnout. Půjdeš taky!
Já nepojedu do Maracayba s tvojí flotilou, Olonesi.
Protože tam budu první a sám.
- Myslím, že jseš blázen. - Máme různé cíle.
Tebe zajímá zlato a mne vévoda Wan Guld.
Když napadnete Maracaybo a vévoda vás nedokáže odrazit, unikne.
Musím tam být první.
Jestli budu naživu, až dorazíte, připojím se k vám.
Už jednou se podařilo, že ses dostal do Maracayba zcela sám.
Nezkoušej to podruhé, nevyvázneš odsud živý.
Potřebuji pouze, aby vévoda Wan Guld nevyvázl živý.
I když se dostaneš do Maracayba, jak ho tam chceš najít?
Já ho najdu.
Uzavřel jsem smlouvu s mocným spojencem.
Hodně štěstí.
Emilio!
Musíš klidně mířit
a mít pevné zápěstí.
Výborně!
Moko,
přiveď mi toho muže, co čeká venku.
- Kterýho? Toho, co hraje na tu sošku? - Ne, druhého.
- Ty! Pojď se mnou! - To jsou mi způsoby.
Proč jste mě sledoval až sem?
- Abyste mě mohl dát zavolat. - Ale proč?
Teprve začínám korzárskou kariéru a tudíž nutně potřebuju najít velitele.
Samozřejmě bych raději poroučel sám sobě, ale v těchto končinách to není zřejmě možné.
Jak jste říkal, že se jmenujete?
Morgan. Vidíte, ani vy si to jméno nepamatujete.
Musím udělat něco, aby se o mně vědělo. Chci, aby lidé nezapomínali moje jméno.
Vraťme se k věci. Co ode mne chcete?
Vezměte mě do Maracayba. V hodnosti svého zástupce.
- Proč bych to měl udělat? -Protože mám nectnosti, které vám scházejí.
A spoléhám na ně víc než vy na své ctnosti.
Tohle zní pěkně.
Ale pořád je to málo.
Snad si vzpomenu, co bych vám ještě mohl nabídnout.
Wan Guld.
Podařilo se mi mezi zajatci najít jeho sluhu.
Vyprávěl mi o jistém klášteře, kam váš vévoda často dochází a sám.
Slibte tomu chlapci svobodu a dovede vás tam.
- A kde je ten váš muž? - Čeká venku.
Satane, tys mě vyslyšel. Konečně.
Buďte vítána v mém domě.
Promiňte, že jsem nařídil svým mužům, aby vás sem doprovodili.
Nechte si svou pokryteckou zdvořilost!
Přestaňte hovořit jako šlechtic, když nejste nic jiného než sprostý zločinec!
Snad i Bůh pochopí a odpustí,
ale tisíckrát raději se zabiji, než abych vám podlehla.
Zbytečně jste utratil svoje zlaťáky. Koupil jste si za ně jen mrtvou ženu.
Počkejte okamžik.
Než se zabijete, bylo by dobré vědět,
že jsem vás pozval, abych vám řekl, že jste volná.
Můžete odejít, kdy budete chtít.
Moji muži dostali rozkaz, aby vás dopravili, kam si budete přát.
Zaplatil jsem za vás výkupné jen proto, abych vám vrátil svobodu.
Žádné bohatství na světě nemůže vyvážit vaši cenu.
Nemluvě o tom, že si žádný muž nemůže koupit srdce ženy.
Opouštím Tortugu. Zítra.
Chtěl jsem se vám za všechno omluvit a říci vám sbohem.
Díval jsem se na tebe a říkal jsem si,
že jsem dosáhl všeho, po čem jsem toužil,
vzal jsem si všechno, čeho se mi zachtělo,
ale tato dívka nikdy nebude moci být mou.
A přece jsem po tobě vždycky toužil celým svým srdcem.
Netušíš, kolikrát jsem si říkala: Vždyť je to vrah. Je to pirát.
Moje srdce mi odpovídalo: Je to tvůj osud.
Má to nejlepší, nejhrdější, nejstatečnější srdce,
jaké jsi kdy mohla potkat ve svém životě.
Snažila jsem se utéci od tebe a přitom všechno jako by ve mně křičelo: Vrať se!
Vrať se k němu! Obejmi ho!
Polib ho sama, když tě nepolíbí on!
Bylo by bývalo lépe, kdybys uprchla.
Odpusť mi.
Odpusť mi a zapomeň.
Nemohu svůj osud spojit s tvým. Složil jsem přísahu.
A k tomu, abych ji mohl splnit, musím být sám.
A proto jdi, drahá.
Viděl jste už někdy takovou loď, jako je Blesk, kapitáne...?
Morgan. Jmenuji se Morgan!
- Ano, ano, kapitáne. - Nikdy si to nezapamatují.
Nevzdávej se naděje.
Připravte se! Změníme směr!
Jak se jmenuješ?
- Lara. - Já jsem José.
- Proč mě nenávidíš, Laro? - Kdo ti řekl, že tě nenávidím?
- Vidím ti to na očích. - Nenávidím všechny Španěly.
- Copak ti Španělé někdy ublížili? - Ano.
Ale všichni Španělé nejsou zlí. Stejně jako všichni nejsou dobří.
Neměla bys nenávidět všechny; jenom ty, kteří ti ublížili.
Proč by Lara měla říkat: ''Tyto nenávidím a tyto ne?''
Přišli k nám z moře. Ze Španěl, aby zabíjeli.
Kradou nám naši zemi, dělají z nás otroky.
Neohlížejí se, kdo z nás je dobrý a kdo je zlý.
Kdybych mohla říci Tekendanovi, aby je zabil všechny, udělám to.
Vidíš, stejně už děláš nějaké rozdíly.
Teďjsi se mnou mluvila. To znamená, že mě už nenávidíš trochu míň.
Někdy stačí spolu jen pohovořit, a už nejsme jen indiánka a Španěl.
Ale jednoduše dvě lidské bytosti.
Jenže já už teď nejsem nic. Nic!
Kdo ti pomohl dostat se na mou loď?
Požádala jsem Carmauxe a Wan Stillera, aby mě ukryli na palubě.
Carmaux! Wan Stiller! Okamžitě ke mně!
- Asi se teď musíme rozloučit, Carmauxi. - Asi jo, Wan Stillere.
Neubližuj jim, prosím tě.
Tolik jsem je prosila... Je to jen moje vina.
- Veliteli... - Pánové!
Děkuji vám. A teď už zmizte.
Věříte, že jsme sem nijak zvlášť nechtěli jít, veliteli?
Přemýšlela jsem ve dne v noci, jak mám říci ''ne'' na tvoje sbohem,
jak tě mám přesvědčit, jak ti vzdorovat.
Jediné, na co jsem přišla, bylo neposlechnout tě.
Nikdy bych od tebe nežádal poslušnost, jen tvou lásku.
Když jsem žil v Itálii se svými bratry a rodiči,
věřil jsem, že čest muže spočívá odedávna v tom, čemu se naučil.
V dodržování pravidel závazných pro šlechtice, společenských povinností,
v zachování prestiže rodu starého jako sama země.
Potom jsem objevil, že to není jediný způsob, jak se dá žít.
Zde v Tortuze jsem nalezl nový život
s novými pravidly a novým pojetím cti.
Ne horším, ne lepším, ale jiným.
A pak jsi přišla ty.
Díky tobě jsem objevil ještě další život.
Docela jiný život,
v němž aspoň na okamžik moje trvalá žízeň po odvetě jako by ochabovala.
Kdybych tak teď mohl vše, co bylo, vymazat z paměti.
Ale nemohu.
Vyslovil jsem přísahu a musím ji dodržet.
Ano, rozumím ti.
Moje rodina, můj otec, všichni mě učili, že čest je v životě vším.
A že beze cti nejsme nic.
Kdyby mi někdo udělal, co se stalo tobě,
také bych mu přísahala pomstu.
Chápu, jakou za to musíš zaplatit cenu.
Právě proto jsem ti teď ještě blíž a miluji tě ještě víc.
Právě proto.
Bůh je můj svědek. Chci navždy sdílet tvůj osud.
Ať je jakýkoli, budu s tebou.
Co se ti stalo?
Díváš se na mě a jsi čím dál smutnější. Proč?
Protože vidím, co se stane.
A bude to velmi špatné.
Snad ne mou vinou?
- To je můj první důstojník. Kapitán Morgan. - Jsem velmi potěšen.
A pozor! Všichni najednou!
Panenko Maria!
Nikdy by mě nenapadlo, že na týhle lodi uvidím dceru Wan Gulda!
Jak víš, že je to Wan Guldova dcera?
Jednou jsem ji viděl na miniatuře, když jsem sloužil u vévody.
Aspoň se jí hodně podobá.
Ale možná... jsem se spletl.
Ty jsi dcerou Wan Gulda?
Nepokoušej se lhát.
Ano, jsem. To přece není zločin.
To je, paní.
Mužové, slyšte.
V onu hrůzyplnou noc, kdy jsme pohřbívali těla mých bratrů,
přísahal jsem, že vyhladím Wan Gulda s celou rodinou,
jako on vyhladil rodinu moji.
Vyzýval jsem tehdy Satana, aby mi přišel na pomoc.
A on mě vyslyšel. Pomohl mi ďábelským způsobem.
Vydal do mých rukou Wan Guldovu dceru.
Jedinou ženu, kterou mohu milovat,
a teď se mé srdce chvěje hrůzou.
Chtěl bych tu strašnou přísahu zrušit.
Veliteli,
už deset let bojuješ s vévodou Wan Guldem
a my se vždycky bili po tvém boku.
Kvůli tobě zahynuly desítky a desítky našich druhů.
Každý z nás ztratil buď přítele, bratra nebo vlastního syna.
Naučil jsi nás nenávidět Wan Gulda stejnou nenávistí, jako je tvá.
Nerozhoduješ ty sám. My všichni se teď chceme pomstít tomu proklatému Vlámovi.
- Na smrt s dcerou Wan Gulda! - Na smrt s ní!
- Tak je to správné! - Oko za oko!
- Ano. Na smrt. - Zabte ji! -Ať zemře! -Pomstu!
- Na smrt s ní! - Smrt!
Je rozhodnuto.
Honorato Wan Guldová,
za zločiny spáchané tvým otcem tě odsuzujeme k smrti.
Rozsudek budiž proveden okamžitě.
Máš-li co říci, řekni to nyní, nebo navěky mlč.
Jestliže Ďábel tebe trestá za tvou přísahu,
mne zas Bůh trestá za moji.
Promiň mi, veliteli.
Jsem teprve krátký čas mezi vámi a jsem jediný, kdo není do věci přímo zapleten.
Vím, že svou přísahu musíš dodržet, avšak dovol mi promluvit.
Poslyšte, bratři.
Nechci uvádět v pochybnost rozsudek, který jste vynesli.
Ale z titulu své hodnosti zástupce velitele této lodi
se dovolávám zákonů moře, které uznávají všechny flotily.
Chci jen to, abyste provedení rozsudku smrti svěřili osudu.
- S tím souhlasím. - Ano.
- Jsem taky pro. -Souhlasím. - Správně. Podle zákonů moře.
Ano! Ano! Ano!
Staniž se tak.
Takže mám zemřít? Má duše odejde a tvé srdce s ní.
Kalupu na moře.
Podívej. I Černý korzár pláče.
Výměna stráží!
Jen ať si přijdou ti prokletí korzáři.
Teď jsme připraveni je přijmout, jak si zaslouží.
V přístavní pevnosti byly všechny stráže dvojnásobně zesíleny.
Ten váš nápad byl vskutku geniální, vévodo Wan Gulde.
Necháme přiblížit korzárské lodě a budeme předstírat jen chabý odpor.
Až budou na dostřel našich děl...
Posloucháte mě vůbec?
Ne.
Myslel jsem na přijetí, které chystám svému příteli, jehož očekávám každou chvíli.
Jestli nemáte nic lepšího, můžete ho přijmout tady v mém paláci.
Ne. V klášteře.
José, kde jsi?
Řekni, kam vlastně máme jít?
Do dominikánského kláštera.
Vévoda se tam chodí každý den modlit a bez doprovodu.
Navázal přátelství s jejich opatem.
- Ale měli bychom se rozdělit. - Proč?
Mohli bychom vzbudit podezření, kdybychom přišli všichni najednou.
Bude nejlepší, když půjdeme sami dva, veliteli.
Zkrátka, tobě připadne Wan Guld a mně Emirovo zlato.
- Stříbro taky. - Nech taky trošku Olonesovi.
Laro!
Nashledanou, Laro. My se sem zase brzy vrátíme.
Proč se se mnou loučíš? Vždyť já jdu s vámi.
Cože?
Černý korzár i já jsme složili stejnou přísahu. I já musím pomstít své bratry.
- Tvé oči dnes nejsou jasné. - Protože mám o tebe strach, Laro.
Nechoď s námi.
Raději se nechám zabít, než bych svou přísahu zrušila.
Pojďme! Neztrácejme zbytečně čas.
Nezastavuj se, José! Kudy?
Snad tudy.
Proč neřekneš to, co říkají tvé oči? Proč?!
Co to má znamenat?
Že jsem vás zradil.
Že vás chci vlákat do léčky.
Wan Guld tam na vás čeká se svými vojáky.
Za tohle zaplatíš životem!
Jsem připraven. Zabijte mě.
Dokázal bys mě dovést k vévodovi tak, aby nic netušil?
Ano, jistě.
- Ale pozor! - Už nikdy vás nepodvedu.
- Jen to zkus, a hned budeš mrtev. - Neudělám to.
Naučil jsem se vás obdivovat. Zamiloval jsem si lidi z Tortugy.
Všechny vaše lidi a hlavně...
Prostě vás všechny.
Můžeš mu věřit. Teď už jsou jeho oči jasné.
Možná je to dobré znamení. Wan Gulda začíná opouštět štěstěna.
Pochválen buď Ježíš Kristus. Tak opakujte.
Pochválen buď Ježíš Kristus...
- Nic. Ztratili jsme je. Ani jediná stopa. - Pochválen buď Ježíš Kristus.
- K čemu je dobrá ta tvoje komedie? - Jen počkej a uvidíš.
Promiňte, cizinče.
Chtěl jsem se vás zeptat, milý pane...
...při vší úctě, abyste mě chápal, že totiž a právě proto...
...co to tu vlastně k čertu děláte?
Maracaybo je totiž ohroženo životu nebezpečnou epidemií.
- Ne?! - Ano!
Když mi dovolíte...
- Jak se sem dostala ta nákaza? - Přivlekl ji Emirův poklad. Je infikovaný.
- Ne?! - Ano!
A toto je na ni jediný účinný lék. Pochází z Orientu.
Jsem zdejší lékař, víte?
Je v zájmu veřejnosti, abych se já zachránil.
Prosím vás, řekněte mi, co mám dělat.
Podobný případ se před lety stal v Damašku...
Co?!
Je třeba rychle posypat Emirův poklad
a každého, kdo se ho dotkl tímhle práškem.
Když ho schovávali, tak se ho někdo dotknout musel. Jasné?
Nekřičte, je-li vám život milý. Jděte kousek dál.
Nemám v úmyslu vám ublížit.
- Nenuťte mě k tomu. - Nutit vás k tomu?
Naopak. Pokud jde o mě, ze srdce vás prosím, neubližujte mi.
Postavte laskavě ten svícen.
Kdyby vám horký vosk kápl na ruku, neubránila byste se výkřiku.
A vy laskavě dejte dál svůj meč.
Kdybych náhodou musela kýchnout...
Udělám to, ale slibte mi, že nebudete křičet.
Dobrá, slibuji.
Nechcete-li věřit mému slovu, věřte aspoň, že nemám nejmenší chuť umírat.
Nebudu křičet. Ujišťuji vás.
Takhle je to lepší.
Máte v úmyslu zdržet se dlouho?
Přijde na to.
Shledávám, že jste velmi tajuplný a okouzlující.
Moc dobře vím, kdo jste.
Jste ten, koho nazývají Černým korzárem.
Chcete se tu setkat tváří v tvář s Wan Guldem, viďte?
Kvůli němu jsem zatratil svou duši.
Vyrval jsem si vlastní srdce z hrudi právě ve chvíli,
kdy pro někoho tlouklo.
Ať mi Bůh odpustí.
Viděla jsem, jak vévoda zabil vaše bratry.
Ano, byla to podlá vražda.
Oba zahubil zákeřným způsobem.
Ve svém životě jsem už poznala mnoho mužů, významných mužů,
ale žádného, jako je vévoda Wan Guld.
Jako by jeho nitro spaloval neuhasitelný žár.
Přišel jsem jej uhasit jednou provždy.
Mannere!
- Co se děje? - Vracím se z pevnosti nad zátokou.
Na obzoru jsou vidět nehybné plachty. Jsou to korzárské plachty.
Dočkal jsem se.
Upozorni markýzu, aby mě dnes večer nečekala.
- Pak za mnou přijeď do pevnosti. Pojedu tam s nimi. -Rozkaz, pane vévodo.
Je to poprvé, co trávím noc s mužem dívajíce se mu do očí.
Ten příběh by se pěkně vyprávěl vnoučatům, kdybych někdy nějaká měla.
Ale jsem si jista, že by mi nevěřila.
To je on?
Ne, to není on. Vévoda by klepal diskrétněji.
- Mám vzkaz pro markýzu od pana vévody. - Kapitáne! -Co je, Manolo?
Před chvílí se mi zdálo, jako bych z pokoje slyšel hlasy a kroky, ale nejsem si jistý.
Přitom jsme nikomu neotvírali, než jste přišel.
Musíme se přesvědčit, co se děje.
Paní markýzo?
Ano, Manolo? Co je?
Kapitán Manner má pro vás vzkaz od pana vévody.
Prosím tě, Manolo, mám strašnou migrénu.
Odejděte všichni a nechte mě na pokoji.
Vaši sluhové jsou velmi hodní a důvěřiví. Až příliš, řekl bych.
Škoda, že jich budu muset několik zabít.
Cože? Víte, kolik se dneska platí za jednoho?
Nemohl byste se odsud dostat méně nákladným způsobem?
- Jistě, ale potřeboval bych vaši pomoc. - Dohodnuto.
Musíte začít tím, že mě obejmete.
S největší radostí. Přiznávám, že na nic jiného jsem nečekala.
Nestřílejte, nebo mě zabije!
Nechte ho projít. Chci kočár! Připravte mi kočár! Nechte ho projít!
Schovejte ty pistole, proboha! Zazní-li jediný výstřel, zabije mě!
- Je to Černý korzár! - Nestřílejte!
Ať uteče, ale ať nezabije markýzu.
Ještě se ani nepohnuli. Už tam jsou celou noc.
Je to jen manévr.
Předstírají, že chtějí zaútočit z moře.
Skutečný útok bude veden z pevniny. A právě tam si na ně počkáme.
Pak dáme znamení oddílům z pevnosti a napadneme je zezadu.
Jdeme! Chci se podívat na vnější městské hradby.
Paní, budu-li kdy mít vnuky, budu jim vyprávět o této noci.
A o vás, ať mi věří nebo ne.
Bude lépe, když odejdete. Svítá.
A to je hodina, kdy končí pohádky.
Vévoda objíždí s důstojníky hradby a kontroluje opevnění.
Pojedeme?
Pojedeme.
Tak dlouhá doba a tolik mrtvých,
než jsme konečně stanuli tváří v tvář.
Možná, že tvůj meč je rychlejší než můj,
ale určitě není rychlejší než Shutův.
Léta ho vodím s sebou v očekávání této chvíle.
Shute!
Snad jsi ve své vlasti zdatným šermířem, Vláme.
Tentokrát tě ale tvůj vévoda poslal na jistou smrt.
Zaútočili! Mannere, ujížděj do pevnosti a pošli všechny muže na hradby!
- Ostatní za mnou! - Vévoda prchá!
Já ho zastavím!
To jsou tvoje poslední vteřiny, Vláme.
Zbavte mě těch dvou.
Laro! Laro!
Laro!
Muži jsou připraveni, Olonesi.
Čeká nás půl tuny zlata za těmi hradbami! Zmocníme se ho!
Tak tedy kupředu! Kupředu!
Nejmíň polovina našich mužů tam nechá kůži,
- ještě než dorazí k valům a vztyčí žebříky. -A kdo ti to řekl?
Pamatuj, že tygr je nejmocnější mezi zvířaty, protože je lstivý.
Řekl jsem bývalému páteru Hopperovi, aby šel zařídit jistou věc.
Tak rychle, rychle.
Tady ho máme.
Nač potřebuješ ty vypasené mnichy? Mají se za tebe modlit?
Španělé se po nich neodváží střílet.
Cesty Páně jsou nevyzpytatelné.
Nařiď spolu bratrům, aby se chopili žebříků a opřeli je o městské hradby.
Nikdy! Bůh odpusť tobě a tvým lidem hříchy jakož i nám naše.
Chopte se žebříků, nebo vás upálím zaživa!
Rychle!
Rychle, páni bratři! Popadněte žebříky!
Honem, honem!
Hni s sebou, otče!
Nestřílejte! To jsou naši dominikáni!
Nevykládejte hlouposti, kapitáne. Zahajte palbu.
Rozkažte svým mužům zahájit palbu.
Odvahu! Vydržte! Za chvíli dorazí oddíly z pevnosti.
Tak dělejte! Do boje!
Černý korzár! Rychle, Španělé, na něj!
Kupředu! Lezte nahoru!
Rychle! Kupředu!
Tak lezte!
Rychle, nahoru!
Do nich! Palte!
Kde uvázly oddíly z pevnosti?
Stůjte! Tento muž je můj!
Ne! Ten muž patří vévodovi.
Jdeme pryč. Tady je všechno ztraceno.
Všichni ke člunům. Musíme se dostat na naši galéru.
Kupředu, darebáci! Bijte je! Maracaybo je naše!
Bijte je! Do nich!
Ten muž má mimořádnou vůli.
Stačí pár dnů a bude zdravější než vy a já, kapitáne.
Čekáte, až se zotavím, abyste mě zabili?
Nemějte strach. Pokud možno, zabijeme vás mnohem dřív.
Čekáme, než přijde vévoda Wan Guld.
Jste na jeho lodi. Půjdeme, doktore?
Podle mého názoru máte smůlu.
Bylo by pro vás lepší, kdybyste zemřel dříve.
Nepamatujete se na mě?
- Nejste vy hrabě z Lermy? - Jsem.
A byl jsem dostatečně dlouho zajatcem korzárů,
abych nezapomněl, jak je nenávidím.
Nepochybujte o tom, že se s vámi vyrovnám.
Ušetříte mne potupné smrti oběšením. Děkuji vám.
Nezapomněl jsem, že vám vděčím za život.
Zachránil jste mne. Bohužel.
Bohužel?
Zbývá mi přibližně rok života. V nejlepším případě.
Rozkládá se mi krev.
Je to nemoc, která postihuje šlechtu, když je příliš stará a unavená.
Je to nemoc všeho, co se přežilo.
Nyní se musí prosadit nová krev.
Kdoví, možná že právě pirátská.
A vy, pane hrabě z Ventimiglie, zvaný Černý korzár, jakou vy máte krev?
Korzárskou, nebo hraběcí?
Možná jenom krev muže,
který hledá pravdu.
Rozdíl mezi spravedlností a křivdou.
Není to tak snadné.
Pablo! Pedro!
Nebudete mít na útěku příliš pohodlí.
Doufám, že se umíte uskromnit, hrabě z Ventimiglie.
Nedělejte si se mnou starosti. Chápu, že okolnosti nejsou dost vhodné,
abyste mi mohl nabídnout velení lodi, pane hrabě.
Správně.
Nebude vás příliš obtěžovat vlézt do sudu?
Jestliže se někdy setkáme, i já budu vědět, jak se odvděčit.
Ne. Tímto jsme vyrovnáni. Jsem Španěl a tedy váš nepřítel.
Kdybychom se setkali, tak se utkáme v boji.
Já doufám, že zvítězíte.
Raději bych ztratil svou krev naráz v souboji než takto kapku po kapce.
Dovolte mi říci, pane, že k vám chovám hluboký obdiv.
I já k vám.
Oddíly z pevnosti nedorazily včas a Maracaybo padlo.
Jsem rád, že vás vidím zdravého a živého, pane vévodo.
A s potěšením vám mohu sdělit, že máme zajatce, na kterém vám velmi záleží.
Černého korzára.
Tedy je to pravda! A kde je?
V podpalubí upoután k hlavnímu stěžni.
Zaveďte mě k němu. Chci ho okamžitě vidět!
Vy dva! Nechte ten sud být a pojďte se mnou. Jdeme.
Idioti!
Měli jste v rukou člověka, kterého pronásleduji deset let po všech mořích.
Nejnebezpečnějšího nepřítele Jeho Veličenstva krále španělského.
A co jste udělali? Nechali jste ho uprchnout!
Najděte ho! Rychle!
Všechno prohledejte! Možná je ještě na palubě.
Hledejte ho také vy. Tihle Španělé jsou pořád jako ospalí!
Nechali by si ho upláchnout rovnou před nosem!
A pokud ho nenajdete na lodi, spusťte čluny s 50 muži na moře!
Musíte ho najít!
Ale vždyť mi rozeberou loď, pane vévodo.
A na čem vám záleží?
Cožpak nechápete, že Černý korzár má stejnou cenu jako sto takových galér?
Uvidíme, zda bude Černý korzár nebezpečný ještě po smrti.
Spusťte všechny čluny!
Vidíte ho?
Ne, nikde nic!
Opřete se do vesel!
Zamiřte ke břehu!
- Vidíš ho? - Ne, ještě ne.
Tak si pospěšte!
Musíme ho chytit dřív, než se dostane na břeh.
Pronásledovali jsme vévodu a máme to štěstí, že jsme tady našli vás.
V zátoce na nás bude čekat člun z Blesku.
- Tamhle je! Vidíte ho? - Za ním! -Rychle!
Dostal se na břeh! Za ním!
Tamhle jsou! Střílejte! No tak, střílejte!
Tak co, neřekneš nám radši, kde je to zlato?
- Nevím, kde je. Přísahám! - Přitáhni.
Nevím nic. Schovali ho Vlámové. Zeptejte se Wan Gulda!
- Co to řvou? - Morgan.
- Co to znamená? - To je jméno.
- Není slavnější jméno než moje! - Koukej!
Kdo by to byl řekl, že se Morgan zmocní s hrstkou prášku Emirova pokladu.
Vsadím se s tebou, že se stane jedním z nejobávanějších pirátů Tortugy.
Doufám, že zůstane na naší straně.
Myslím, že by nebylo příjemné mít ho za nepřítele.
- Ty tam, kdo jsi? - Já jsem Jean David Nol L'Olonese!
Olonese?
Jak živ jsem tohle jméno neslyšel.
- Půjdu s ním. Sbohem, Olonesi. - Já taky. Sbohem.
Měli bychom připomenout Morganovi, že se musíme vrátit na Blesk.
Velitel nás určitě bude potřebovat.
- Neslyšeli jste něco? - Ne, nic.
To je divné. Něco jsem slyšel.
Ne! Nehýbej se. Nech ho projít.
Když ty nejsi jeho nepřítel, ani on není tvůj.
- Nemýlil jsem se. Byli to naši. - Nenašli jste je? -Ne.
Najít někoho v téhle džungli není žádná hračka.
- Tak co budeme dělat, poručíku? - Sejdeme k moři po druhé straně návrší.
Tohle byl jeho nepřítel. Viděl jsi to?
Tam na nás čeká Blesk.
Moje nádherná loď.
To jsem já! Pane hrabě!
Wan Stiller! Můj starý věrný Wan Stiller!
Laro! José!
- Musíme se dostat na loď. - Mám tady člun, pane hrabě.
Právě proto jsem tu na vás čekal. Tady je.
Ale vy nemáte meč? Zde.
Vezměte si můj. Mně bude stačit dýka.
Honem! Objevili nás! Rychle do člunu!
Výborně, Carmauxi!
Byli příliš daleko pro tvůj nůž, a tak jsi použil děla.
Jak by byla šťastná, kdyby to mohla vidět.
Pořád na ni myslíte, pane hrabě?
Kdyby tlouklo mé srdce, tlouklo by pro ni.
Co je to?!
To je Wan Guldova galéra.
Co dělá Morgan? Proč se nepohne?
Ještě jsou mimo dostřel palubních děl.
Proč nevyplouvá na širé moře?
- Možná má strach, aby vás neztratil. - Vždyť takhle může ztratit moji loď!
Vyplujte na širé moře! Dál od břehu!
Ten Morgan zešílel.
Posílá je na příď, kde se stanou snadným terčem.
- Kapitáne, vypalte další salvu. - Palte!
Carmauxi!
Pane Bože, proč raději nejsem mrtev já?
Vidíte, pohnul se.
Palte!
Úplný masakr!
Vytáhněte všechny plachty!
Palte!
Roztříštili kormidlo.
Moje loď je ztracena.
Jejich loď je neovladatelná. Budeme ji pronásledovat?
Ne, není potřeba. Použijeme děl.
Podívejte, pane hrabě.
Proud nese těla Carmauxe a ostatních směrem ke galéře.
Nebude nám dopřáno, ani abychom je důstojně pohřbili.
Už brzy a budeme je následovat i my.
Zpátky se vrátit nemůžeme. Na břehu na nás čekají vojáci.
Raději půjdem smrti vstříc.
Snad se nám podaří zemřít na jejich palubě.
Kupředu!
Veslujte!
Rychle!
- Palte! - Palte!
Doneste další prach. Rychle!
Palte!
Oni nemají střelné zbraně, kapitáne.
- Postavte se jim s mečem. - Stůjte! Zastavit boj! Přestat!
Dobře vím, kapitáne, že vaši stateční lidé by ty ubohé blázny snadno přemohli.
Jenže by mi je zabili.
Kdežto já... bych rád pověsil Černého korzára živého.
Jsme tady, veliteli!
Kamarádi, ke mně!
Ta finta s mrtvolami...
- To byl Morganův nápad, viď? - Jo. -To je ale hlavička!
Řekl jsem vám, milý hrabě z Ventimiglie, že se jednou utkáme jako muž s mužem.
- Nenuťte mě, abych vás zabil. - Doufám, že tak učiníte.
Tohle je moje poslední šance zemřít v boji.
- Vděčím vám za svůj život. - Jsme vyrovnáni. Neponižujte mě. Bijte se!
Laro!
Půjdeme oba! Ty i já!
Ne!
Do moře!
Veliteli.
Lara zná tu otázku...
...která nedopřeje klidu tvému srdci...
...protože nyní smrt pomáhá Laře chápat všechny věci.
Tys také viděla to, co jsem viděl já?
Proč zadrželi moji ruku?
Oni udělali jen to...
...oč je žádalo tvoje srdce...
...od chvíle, kdy do něho vstoupila láska...
...a nenávist se vytratila.
Myslím, že jsme nyní blízko sedmé rovnoběžky.
Tohle je Golfský proud.
Ano, tady někde jsme opustili Honoratu.
Tentýž proud nyní ukolébá k smrti i nás.
Jak podivuhodně důsledný je osud.
Nech se dál unášet a uvidíš...
...to, co teď vidí Lara.
To, co teď vidí Lara.
To, co teď vidí Lara...
To, co teď vidí Lara.
Veliteli! Pojďte se podívat, kdo tu je.
Vidím, že jste oba živi a zdrávi, jak se patří, co?
- Vypadá to, že máme tuhý kořínek, kapitáne. -Asi ano.
Myslím, že Ďábel se nás asi bojí a proto nás nechce.
Stejně jako nechtěl vás ani našeho Bleska.
Veliteli!
Veliteli! Pane hrabě!
- Tady není. - Pane hrabě!
Jsou tu jejich čerstvé stopy.
A směřují přímo k moři.
- Vzali si ten malý člun. - Ale na moři nejsou vidět.
Vysvětlete mi, proč odešli.
- Myslím kvůli tomu, že viděli Blesk. - To je snad důvod, aby počkali.
Anebo naopak.
Blesk představuje život, který už přestal být jeho životem.
I když nám se líbí. Že, přátelé?
A malá bárka je nyní veze vstříc jinému životu.