Ми з Іваном переїхали сюди кілька місяців тому.
Світ розпадався на шматки...
Я хотіла врятувати його і врятувати себе.
Я відчувала себе Ноєм.
У себе на терасі...
я хотіла врятувати кожної тварі по парі.
Та все ж...
не змогла врятувати пару, яка була для мене найважливішою...
Івана і мене.
Пепо, люба...
я ніколи не хочу від тебе чути: "Я нещасна".
Твій Іван.
Життя без тебе не має сенсу.
Ти одружишся зі мною?
1001 ночей не нам вистачило б.
Я не можу жити без тебе.
Я кохаю тебе, хочу тебе, не можу без тебе.
Та ніч у джунглях була казковою.
Одружімося знову.
Ти гейша мого життя. Сайонара.
З тобою мені нічого більше не треба.
Я хочу приймати тебе такою, як ти є.
Крихітко, ти, без сумніву, американка.
Я весь твій.
- Я приймаю тебе такою, як є. - Ну й чудово.
Скількох чоловіків тобі довелося забути?
Скажи щось хороше.
Збреши.
Скажи, що чекала мене...
і помреш, якщо я не повернуся.
Скажи, що досі кохаєш мене, як я тебе.
Дякую.
Дуже дякую.
Подзвони за цими двома номерами.
Спочатку наберу один...
потім інший.
Пепо.
Пепо, люба, ти проспала?
Ми почали без тебе.
Послухай. Спакуй мої речі у валізу.
Я завтра їду.
Я приїду, заберу її і попрощаюся з тобою...
Я ще передзвоню.
Якщо не хочеш мене бачити, то залиш її унизу.
Дякую за розуміння.
Я цього не заслуговую.
Я ще передзвоню, люба.
Іван?
"ЕКСА". Алло.
Іван у вас?
Він щойно дзвонив.
Дуже шкода. Він щойно пішов.
Але тут твій начальник, у якого почнеться приступ, через те що тебе немає.
Так. Даю.
Вибач, Германе.
Я не могла спати, випила таблетку.
Не хвилюйся. Просто приїжджай.
Я зараз буду.
Треба тільки заїхати забрати результати аналізів.
Добре, але швидко.
Щастить же декому. Зараз викличу таксі.
Хто хотів таксі?
Хто просив викликати таксі, підійдіть, будь ласка, до адміністратора.
Не паліть...
їжте як слід, і все буде гаразд.
Сеньйоре Сальседо, візьміть слухавку.
Пора. Сьома студія.
Іван не передзвонював?
Ні. Забудь його, люба.
Я над цим працюю.
Дай мені трохи часу.
І вимкни мікрофон.
Віддай мені листочок! Віддай!
- Вибачте, народ. - Добре, поїхали.
Артуро, чи береш ти...
Євгенію своєю дружиною...
і обіцяєш бути вірним у багатстві й бідності...
хворобі й здоров'ї, поки смерть не розлучить вас?
Думаю, так.
А ти, Євгеніє?
Так, отче?
Ти береш Артуро за чоловіка?
Так. Звичайно.
Кого об'єднав Бог, тих люди не розлучать.
Можна нам поцілуватися, отче?
Дитино, чоловікам не можна довіряти.
Навіть власному чоловікові?
Ніколи не можна бути цілком певним.
Добре. Потім перевіримо.
Прокрути.
- Починай репетирувати. - Дякую.
Ось. Випий.
Я не хочу пити.
Це допоможе тобі заснути.
Я вже пробувала, не допомагає.
Скількох чоловіків тобі довелося забути?
Скільки жінок ти пам'ятаєш.
Не йди.
Та я й не ворухнулася.
Скажи щось хороше.
Що мені сказати?
Збреши. Скажи, що завжди мене чекатимеш.
Я чекала тебе усі ці роки.
Скажи, що ти померла б, якби я не повернувся.
Я померла б, якби ти не повернувся.
Скажи, що досі кохаєш мене, як і я тебе.
Я досі кохаю тебе, як і ти мене.
Дякую. Дуже дякую.
Пепо, все гаразд?
Так, усе гаразд. Я зараз повернуся.
Ти якась нервова.
Набери цей номер, будь ласка.
Пепо, ти не маєш права.
Просто набери номер.
Ти виставляєш себе на посміх.
Мені й так несолодко, тому байдуже.
- Ти плакала? - Так.
От! Бачиш? Я знала, Пепо.
Дзвони! Ти затримуєш роботу.
Аякже. Зараз. Вибач! До твоїх послуг!
Моя кава може зачекати.
У мене ж і так багато сніданків у житті було.
Номер іншої жінки.
Вона ніколи не навчиться. Тільки не вона.
А треба було вже навчитися. Але вона...
Та ніколи.
- Хто це? - Пепа Маркос. Іван у вас?
- Вибачте, що турбую. - Не вибачу.
Мені треба з ним поговорити. Терміново.
Як ви смієте сюди дзвонити?
Не кричіть на мене. Я щойно зомліла.
Та хоч би й умерла!
Послухайте, між мною й Іваном все скінчено.
- Та пішла ти! - Сама пішла!
Просто скажіть йому, нехай подзвонить.
Пепо, а я не знала, що ти знепритомніла.
Бідолашка.
Це вже занадто!
Не смій її захищати!
- Мамо. - Так?
Треба поговорити.
Не зараз. Я підводжу очі, а ти мене нервуєш.
Добре. Пізніше поговоримо?
Пізніше. Пізніше.
Що сталося?
Та сучка, з якою спить Іван, мала нахабство мені подзвонити.
Він має бути більш стриманим.
Чому я це не викинула?
Тато тобі не дозволив.
Я могла б продати це в магазині, ти ж знаєш.
А мені подобається їх носити.
Це так, ніби зупинився час.
Ну, він не зупинився.
Не будь грубою. Нехай носить, що хоче.
Продовжуй. Заохочуй її. Вона ніколи не одужає.
Давай допоможу.
- Тримай. - Подивимося. От.
Подобається?
Виглядаєш приголомшливо.
Тату, ну, ти й брехун. За це я тебе й люблю.
Не думаєш, що надто темне?
- Ні. - Я теж так не думаю.
- Я не заважаю? - Ні. Як справи?
- Добре. - Як пентхаус?
- Подобається? - Чудовий, але хочу здати його в суборенду.
Нам добре за нього заплатять.
Чудово. І мені треба буде зняти квартиру.
Можна мені подзвонити? Я весь день на ногах.
А яку квартиру?
З терасою, але невелику.
- У вас Монтаблан, 7? - Так, сьомий поверх.
200 квадратних метрів з терасою.
Усім сподобалася ваша модель.
Гарно вийшла.
Той нікчема не дзвонив.
- Скільки коштує? - 200 песет.
- А Ізабель тут? - Вона зайнята. Я можу допомогти?
- Мені треба її побачити. - Хвилиночку.
Привіт.
Хочеш спробувати маску?
- Зараз я не можу. - Це безкоштовно.
Вони дають спробувати.
Мені потрібні таблетки від безсоння.
У мене закінчилися.
- У тебе є рецепт? - Ні. Принесу пізніше або завтра.
Я не можу без них заснути.
- Добре. - Дякую.
- Вживу вона не дуже. - І худіша, ніж по телевізору.
Пепо, люба, ти вдома?
Не можу тобі додзвонитися, починаю хвилюватися.
Я теж.
Мені не пощастило зв'язатися з тобою сьогодні, тому...
Що?
мені здається, ти уникаєш мене.
Не тринди.
Я намагатимуся додзвонитися до тебе.
- Може, мені пощастить. - Звичайно.
Я справді хочу з тобою поговорити.
- Я скучив за тобою. - Я помітила.
Ну, бережи себе.
Ще побачимося.
Гівнюк.
Це Хуан з агентства нерухомості.
Завтра пришлю пару дивитися вашу квартиру.
Постарайтеся уранці нікуди не йти. Дякую.
Я втомилася бути доброю.
Мені не можна курити.
Але нарешті я здихаюся цього мотлоху!
І цієї дурної квітки!
Кому б прийшло в голову подарувати качечку?
Тільки тобі.
Але зараз я цього всього позбудуся. І тебе теж!
"Сталося те, що стосується нас обох.
Мені треба поговорити з тобою, перш ніж ти поїдеш".
Їдьте за тим таксі!
А я думав таке буває тільки в кіно.
ЛАСКАВО ПРОСИМО ДО ТАКСІ МАМБО
ЖУРНАЛИ НАПРОКАТ
Пригощайтеся. Все за рахунок закладу.
Дякую. Просто їдьте за тим таксі.
Не хвилюйтеся. Все під контролем.
Ви не проти мамбо?
У мене є все. Хеві метал, рок, соул...
кумбія, навіть севільянас.
Сальса, техно-поп...
що захочете.
- Вам справді подобається мамбо? - Обожнюю мамбо.
Так, мамбо...
найкраще підходить до декору.
Ви та телеактриса.
Ви граєте матір убивці.
Може, дасте автограф?
Для моєї дівчини. Можна особисто для неї?
- А як її звуть? - Азусена.
ДЯКУЮ ЗА ПАЛІННЯ
- Зупинилися. - Яка адреса?
Альмагро, 38, поверха не знаю.
Вона помахала рукою.
Вона знає, що ми тут.
Та мені байдуже.
Куди зараз?
На Монтаблан. Дякую.
Сеньйори, ось вам сідало.
Сподіваюся, воно принесе вам більше користі, ніж мені.
Ось вам їжа, а на цьому будете спати.
Можете обсирати його, як захочете.
Гей. Стрибай сюди. Стрибай!
Вона не стрибне. Вона цього не любить.
Ну що ж, знову чекаю.
Альмагро, 38.
Подивимося.
Альмагро... Альмагро... Альмагро.
31, 32, 33, 34, 35, 38.
410-0430.
Звичайно!
Звичайно. Та сама, що сьогодні вранці мене облаяла.
Здрастуйте.
Я мати сумнозвісного "вбивці з перехрестя".
Коли мій син повертається додому після одного зі своїх злочинів...
його одяг брудний.
Де той одяг, який ваш син одягав...
у час вбивства?
Ось тут. Сяюче чистий.
- Ні сліду крові. - Чи нутрощів.
Неймовірно.
Ecce Оmo. Це неймовірно.
Група озброєних шиїтів була затримана сьогодні в Мадриді...
за повідомленнями поліції.
Місцевий шиїтський речник, що живе в Мадриді...
стверджує, що група діяла самовільно...
І спільнота шиїтів до цього не причетна.
Поліція обіцяє...
повідомити додаткову інформацію...
через декілька годин...
коли закінчаться допити.
О, моя книжка!
Іване, нам треба поговорити. Терміново.
Залиш мені повідомлення, скажи де і коли.
Я виходжу тебе шукати. Бувай.
Це я... Кандела. Треба побачитися.
Я йду. Передзвони мені.
- У мене проблеми. - В мене теж. До зустрічі.
Пепо! Хай йому чорт, ти мені потрібна!
- Пепо, це я. - Що за жінка!
Пепо, скажи щось.
У мене великі проблеми.
"Від твого батька, який тебе не гідний. Іван"
- Що ви робите? - Телефоную.
Ну, давайте!
- Твоя мати розійшлася. - Вибач, Марісо.
- А та шльондра у вікні! - Яка шльондра? Де?
Ви ж збиралися телефонувати? Чому ви не дзвоните?
Ходімо.
Збирай усе й підемо.
"Сталося те, що стосується нас обох.
Мені треба з тобою поговорити, перш ніж ти поїдеш".
Викинь!
Господи, сподіваюся, він подзвонив.
Пепо, п'ята ранку.
Я біля твого будинку, а тебе досі немає вдома.
Я вже не знаю, чим це все скінчиться!
Я не можу пояснити по телефону.
От холєра!
Я тобі одне скажу...
Я не розумію, бо коли у тебе була проблема...
Ти почуватимешся винною у цьому!
- А, це ти. - Я дзвонила мільйон разів.
Ну, ти й зануда!
Не кажи цього, а то піду.
Та заходь.
Мене всю ніч не було вдома.
Мене теж.
Вип'ємо кави.
- Гуляєш? - Ні. Іван мене кинув.
- Чудесно. - Моє життя - суцільний безлад.
Моє теж.
- Проблеми на роботі? - Ні. Я не могла сказати про це по телефону.
Телефон! Я щойно його висмикнула!
Чорт! Треба дзвонити у телефонну компанію.
Можна мені залишитися тут?
У мене великі проблеми, Пепо!
Приготуй каву, потім поговоримо. Сьогодні не до тебе!
Що?
Не кажи так! Я дуже вразлива.
О Боже.
Схоже на роботу терористів.
А, телефон...
Це просто ненормально.
Боже, поліція. Я пропала.
Здрастуйте.
Відчиніть. Ми знаємо, що ви там.
- Що ви хочете? - Подивитися квартиру.
- Яку? - Оцю.
- Навіщо? - Щоб зняти її.
Нас направило агентство нерухомості.
У такому разі...
Заходьте. Власниця повернеться за хвилину.
- Карлосе. - Так, люба?
Це надто високо.
Кохана, це пентхаус.
- І дорого. - Дуже дорого.
Але гарне місце.
Я хочу справжній будинок, а це не те.
Дівчина має рацію.
Не називайте мене дівчиною.
Карлосе.
Так, кохана?
Це теж чудово?
О Боже.
Пепа - це щось.
Ходімо.
Покладіть! Ви з поліції, так?
Карлос із поліції? Дуже смішно!
Я не з поліції.
А це не твій батько?
Ввічливі люди не беруть чужого.
Чому вона тут?
Не знаю.
- Ти її знаєш? - Це Пепа.
Ти знаєш Пепу?
Особисто ні.
Ось і я.
Ви знаєте, хто я?
Ти бачила ліжко?
Думаю так, сеньйоро. А ви знаєте хто я?
З минулої ночі. Не називай мене на ви.
Іван прислав тебе по валізу?
- Ні, нас прислав ріелтор. - Який збіг.
Усе одно рада тебе зустріти.
- Це Маріса. - Хто?
Ой, здрастуй.
Я його наречена.
Дуже добре. А я колишня коханка його батька.
Пепо, послухай...
Це Кандела.
Приємно познайомитися.
Карлосе, будь ласка.
Вибачте за безлад. Останнім часом з моїм життям таке діється...
Ти вмієш ремонтувати телефони?
Можу спробувати.
Ходімо зі мною.
Цей зламався...
а я чекаю дзвінка від твого батька.
Кандело, приготуй кави.
Нам треба іти.
Так. Гарна думка.
Не будь грубою. Це мій дім.
Нам треба поговорити.
Це ж не терміново!
- У вас є інструменти? - Так, на кухні.
Піду принесу.
Хіба це час для ремонту?
А ти не впізнаєш її?
Вона була у телефонній будці минулої ночі.
Я не помітив.
Якщо не хочеш, щоб я тут була, просто скажи.
Хто каже, що я не хочу?
Я щойно дізналася, що у мого екс-коханця є син.
І він тут.
Тому мені треба з ним поговорити.
Але в мене серйозна проблема.
Добре, поговоримо.
Даси мені знати, коли зберешся йти.
Та ми ненадовго.
Ось.
А де Іван?
Не знаю.
Чому він не дзвонить? Мені треба з ним поговорити.
Я його нечасто бачу.
Не бреши. Він кудись їде з твоєю мамою.
Моя мати думає, він з тобою.
Значить, є іще хтось.
От чому він не спав у студії!
- А ти звідки знаєш? - Я всю ніч стежила.
Ти, мабуть, подумаєш, що я божевільна.
Ні. Ти просто нервуєш від недосипання.
А ти нічого про мене не знала?
Ніколи. Не мала уявлення.
Іван ніколи нічого мені не каже.
Я сама про все дізнаюся.
Минулої ночі, коли побачила твоє фото...
"Від твого батька, який тебе не гідний. Іван".
Отак я дізналася.
Він ніколи нічого не каже, ніколи не визнає...
ніколи не критикує.
Думаєш, я не знала, що він мене зраджує?
Знала, але мирилася з цим.
Намагалася поговорити з ним мирно, але марно.
Благала його не брехати про важливі речі...
говорити, якщо він мене розлюбив.
Минулого тижня я нарешті змусила його визнати, що він мене не любить.
Це було як зуба вирвати.
Дякую, що вислухав, бо твій батько так не зробив би.
Я чекаю його дзвінка так, що ледь не задушила себе...
шнуром від телефона.
- Тому я висмикнула телефон. - Правильно й зробила.
Вона стрибне!
Твоя подруга стрибає!
Вона стрибнула!
Допоможіть!
Карлосе, обережно!
Тримай мене, Пепо!
О Боже! Я не змогла.
Ну ж! Тягни!
Ти ж могла себе вбити!
Я так і хотіла!
Я у відчаї.
Я теж, але я не стрибаю з тераси.
Молодь не знає, як боротися з проблемами.
Думаєш, життя - саме задоволення.
Та ні.
Доведеться багато страждати.
Пепо, будь ласка. Зараз не час.
Так. Вибач.
Все через те, що ти мене налякала.
- Іване... - Так?
Тобто Карлосе. Принеси мої заспокійливі з кухні.
У мене великі проблеми.
Та я бачу.
Карлосе, ти мене любиш?
Будь ласка, не зараз.
Добре, що сталося?
Три місяці тому я провела вихідні з хлопцем.
Я не знала навіть, як його звати, але коли він пішов...
я не могла викинути його з голови.
А що сталося на тих вихідних?
Нічого особливого. Ми трахалися всі вихідні.
Тільки подумаю про це - і в мене вже гусяча шкіра.
Це було як пробудження.
Як кохатися перший раз.
Мені дуже сподобалося.
Секс багато означає у твоєму віці.
Через те що його життя завжди в небезпеці...
секс із ним набагато гарячіший, ніж з іншими.
Я знала, що він повернеться і я погоджуся на все.
Він повернувся?
Два тижні тому... з іще двома хлопцями.
- І ти їх усіх впустила? - Вони були з ним.
- Вони тобою скористалися. - Чекай, чекай.
Я помітила, що вони якісь дивні...
і він зізнався, що вони шиїтські терористи.
Я втратила розум. Справді.
Я знала, що це може бути небезпечно, але я про це не думала.
Гірше того, в них була зброя...
і вони планували якийсь теракт.
Тоді я сказала йому...
"Треба було мені про це сказати".
Це тоді коли я зрозуміла його хитрість.
Він не любив мене. Він мене використав.
Гаспачо.
Ти не викликала поліцію?
Смачно.
А як мені було? Я була заручницею у власному домі.
- Їх учора арештували? - Так.
- Отих, що казали по телевізору? - Я викинула всі їхні речі...
але якщо вони зізнаються, що жили...
Якщо їх катуватимуть, вони скажуть.
Вони навряд чи скажуть.
Але якщо вони скажуть, поліція забере мене як спільницю...
а тебе за те, що не повідомила їм.
У своєму домі я спільниця тому, кому захочу.
Я не знала, куди йти.
Я не могла піти до рідні.
Як погано, що я стала моделлю.
Тобі потрібен адвокат.
Я все влаштую. Тобі не можна виходити.
- Сходи до Пауліни Моралес. - Феміністки?
Феміністки?
Як жінка вона повинна підтримати.
Я переодягнуся. Даси мені її адресу.
Чому чоловіки такі?
Я справді не розумію.
Зараз я б не терпіла жодного чоловіка біля себе.
Це все, що мені треба!
Допоможи!
- Що сталося? - Нічого. Вона заснула.
Отак раптово?
Найдивніші речі трапляються несподівано.
Тобі це треба знати, Кандело.
Це правда.
Але хвилину тому...
Хвилину тому вона хотіла додому...
але оскільки ти ігнорував її...
вона засмутилася і випила гаспачо.
І від цього заснула?
Так. У ньому намішані барбітурати.
Вибач.
Можна б викликати лікаря.
- А які барбітурати? - Морфідал.
- Скільки? - Двадцять п'ять чи тридцять.
Та вона добре спатиме.
Навіщо ти це зробила? Хотіла себе вбити?
То було для твого батька. Він любить гаспачо.
Це не виправдання...
але після годин чекання я втратила контроль.
От і сталося.
Це могло статися з кожним.
Не зрозумій мене неправильно.
Я не хотіла його вбивати... а тільки змусити його лишитися.
Я хотіла вилити, але...
Я розумію.
Дякую. Де живе адвокат?
Кастелана, 31.
Ти не проти залишитися?
У домі повно жінок.
- Я побуду, скільки захочеш. - Дякую. І поремонтуєш телефон?
- Усе гаразд? - Трохи трусить, але...
Не пускай її до парапету. До зустрічі.
Не хвилюйся.
Привіт, Ано.
Подивися, що впало з неба.
Це моє. Дякую.
Дивно... Тільки один.
Будь обережнішою!
Ана саме сварилася з хлопцем...
а ця штука ледь по голові її не вдарила.
- Знову ви! - Сподіваюся, ви не проти.
Кастелана, 31.
Радий вас бачити.
Моя дівчина зраділа автографу.
Коли я скажу їй, що знову вас бачив, вона подумає, що ми...
У вас є краплі для очей?
Ні. Вибачте.
Можемо купити.
Та нічого.
Як я міг забути про краплі для очей?
От йолоп!
Все добре.
Забудь.
Але вони нападуть на літак до Стокгольма о 10 вечора...
і заберуть його в Бейрут, щоб звільнити шиїтських в'язнів.
Усі місця на літак розкуплять. Треба повідомити про це.
Тоді мене забере поліція!
Я говоритиму швидко, вони не вистежать дзвінок.
Так. Ти вмієш говорити.
Поліційний відділок. Здрастуйте.
Сьогоднішній рейс о 10 вечора...
до Стокгольма...
захоплять шиїтські терористи.
Дякую.
От ми й приїхали.
Не кажіть нікому, що я плакала.
Це буде нашим секретом.
Добре.
- Отут? - Там де написано "підпис".
Пауліна Моралес тут?
Сьогодні вона нікого не приймає.
Це терміново. І не займе багато часу
Проходьте. Ви можете домовитися.
- Добре. - Дякую.
До зустрічі.
Чекайте тут.
Я йду.
Можна скористатися телефоном?
Так.
Можна Пауліну?
Іване?
Я божеволію.
"Стокгольм".
Можете зайти.
- Бач, чого захотіла! - Вона сказала, можна зайти.
Я поспішаю.
Не хвилюйтеся. Я швидко.
Можна мені сісти?
Говоріть.
У чому проблема?
У моєї подруги проблема.
"Подруги".
Вона зв'язалася з шиїтським терористом.
Я дуже хочу курити. Дозволите?
Це її черевик.
А він до неї прийшов з іще двома терористами.
Три шиїти.
І всі троє просто поселилися в неї.
А зараз їх арештували...
і вона до смерті налякана.
Їй потрібен адвокат.
Чому ви до мене прийшли?
- Ви феміністка. - І що?
Це ж явний чоловічий шовінізм.
Я їду у відрядження. Я пораджу вам колегу.
Тут особливо нічого не зробиш.
Вона повинна зізнатися, піти у в'язницю...
а там нехай присяжні вирішують.
- Я не розумію. - Вона вчинила злочин.
Її єдиний злочин - це те, що вона закохалася і злякалася.
Я б вчинила так само.
Не сумніваюся.
Не можу цьому повірити!
А ви через кого плачете? Через подружку?
Не через неї.
Розумієте?
Ви теж жертва?
Так. Мене теж зрадили.
Терорист?
Можна й так сказати.
Але не шиїт. Він з Мадрида.
Я не даю порад розбитим серцям.
Ти не адвокатша, ти сучка!
Ідіть геть, а то викличу поліцію!
Вам допомогли?
Так. Почуваюся набагато краще.
Добре.
Чому це тут?
Хлопчина приніс, сказав, це для сеньйора Івана.
Якщо захоче забрати, нехай підніметься і подивиться мені в очі!
Добре. Допомога потрібна?
Ні, не потрібна!
Пепо, я тут в Мадриді з тобою. Це все, що мені потрібно.
Я теж з тобою і така рада бачити, як ти підписуєш цю листівку. Пепа.
Він дзвонив?
Так. Я відповів.
Ну? Віддай!
- Не треба було мені читати ваших листівок. - Та нічого. Що він сказав?
Йому соромно тебе бачити, бо...
ти тепер знаєш, хто я.
Який він чутливий!
Я теж не хочу його бачити...
але якщо він хоче свою чортову валізу...
то нехай прийде і забере її!
- Як дівчата? - Добре.
Де Кандела?
У твоїй кімнаті.
Нічого не трапилося?
Ні, нічого. Бачилася з адвокатом?
Так. Потім розкажу.
Ти не проти, що я одягну твою сукню?
Залиш собі. На тобі вона краще виглядає.
Не загуби знову. Моє взуття тобі не підходить.
- Бачила адвоката? - Так.
Ми поїдемо.
Будемо втікати від закону, як два злочинці?
Краще десь відпочити подалі від Мадриду.
Так, мені треба відпочити.
Але мене закриють...
і тебе за те, що мене переховувала.
Нічого не станеться.
Ми повернемося через тиждень.
Ти підеш в суд і все розповіси...
крім сексу, звичайно, і все буде добре.
Справді? Не бреши мені. Ти ж знаєш, я така наївна.
Адвокат сказала не хвилюватися...
періодично з нею зв'язуватися.
Я приношу так багато клопотів...
ніби тобі своїх не досить.
Поллємо зараз рослини.
Потім спакуємо речі.
"Доктор Х. Пардо.
Результати пацієнтки Пепи Маркос ".
О Боже!
- А як бути з тваринами? - Не знаю.
Твій пасинок всюди сунув свого носа, рознюхував.
Це природно, але він багато все одно не знайде.
Розслабся. Я зроблю це.
Чому?
- З тобою все гаразд? - Звичайно.
Ви удвох почистіть клітку, поки я все поллю.
Бідолашки. Ви за мною скучатимете.
Ви пригнічені.
Як і я.
Але коли я переїду, ви переїдете зі мною.
Я вас не залишу.
Я добра. Я вас не покину.
Вода холодна. Поглянемо.
Та яка різниця? Тим гірше для неї.
Бідні кролики!
Поглянь. Геть сухо.
У голові Пепи забагато думок.
У тебе колись були кролики?
Вдома в мене багато було.
Я багато про них знаю.
Глянь, як вони люблять ріпу.
Карлосе, вибач, що дражнила тебе через твоє заїкання.
- Іноді така дурна. - Та забудь.
Але ти теж далеко зайшов.
Ти нечемно поводився.
Чоловіки весь час мене використовують.
А я усвідомлюю це, коли вже надто пізно.
Бачиш, як зі мною повівся арабський світ.
Я такого не заслуговую.
Це Люсія. Нам треба побачитися.
Не можу. Я їду з міста.
Треба поговорити.
Про те, що стосується нас обох.
Якщо ви маєте на увазі Івана, то це мені нецікаво.
Саме тому ти з ним тікаєш?
Сеньйоро, у вас дах поїхав!
Між мною й Іваном немає нічого, крім болю.
Я усе одно приїду. Я знаю, де ти живеш.
Два дні я чула тільки "ні".
Тепер моя черга говорити "ні".
Мені треба побачити Івана, перш ніж він поїде.
Пошукайте в іншому місці й дайте мені спокій!
- То була мама? - Так.
Не будь з нею дуже грубою.
Те, як вона говорить...
Вона психічно хвора.
Вона погрожувала приїхати сюди.
- Вона не повинна тебе бачити. - А мене?
Приготуй Марісі кави. Треба поговорити.
Адвокат не допомогла. Ми посварилися.
Вона не хоче її захищати?
Вона скоріше її звинувачуватиме. Де ти її знайшов?
Вона веде справи моєї мами.
Тоді не дивно, що твоя мати хвора.
Вони розійшлися до мого народження.
Після мого народження вона збожеволіла...
і потрапила у психіатричну лікарню.
Мене виростили дідусь і бабуся.
Вони не допускали Івана до мене.
А як зараз, сам бачиш.
Маму випустили рік тому.
Коли вона вийшла з лікарні, то хотіла повернутися до Івана...
але він був із тобою.
Можеш застебнути?
Тому вона подала на нього позов на мільйони...
за весь той час, що пробула в лікарні.
Пауліна була її адвокатом.
Та твоя мати не гаяла часу.
Пауліна хотіла добитися виплати, та нічого не вийшло.
Яка божевільна історія.
Мама ненавидить мене.
Я втілюю всі її роки без Івана.
Ну, я тебе люблю.
Ти єдина хороша річ, яку створив Іван.
- А, це ти. - Не хотіла перебивати.
- Чому так одягнена? - Буду виходити.
Не говори про адвоката.
- Що? - Спробуй розбудити Марісу.
- А як не вийде? - Не вийде, то не вийде.
- Так чи інакше, ми їдемо. - Що?
- Їдемо. - Куди?
- Це секрет. - Ми втікачі.
Тобі краще не знати.
- Але він все знає. - Та ну.
А якщо дзвонитиме Іван?
Скажи йому, що мені від нього нічого не треба.
Все, що від нього залишилося, це валіза...
і я зараз її позбудуся.
Та ні. Нічого не кажи.
Не відповідай на дзвінки...
Не відчиняй двері.
Добре.
Я зараз повернуся.
Я підслухала історію про твою маму. Мені дуже шкода.
Ти фантастично цілуєшся!
Дамо їй трохи кави.
Що сталося?
Нічого. Їй добре.
Я ніколи її такою не бачив.
Не буди її. Їй дуже добре.
Бачиш її обличчя?
Їй дуже приємно.
Її обличчя!
Подивися на її губи!
Здрастуйте. Я зайшов за валізою. Пепа казала, вона тут.
Дивно. Хлопчина її зносив...
але коли Пепа її побачила, то розбушувалася.
- Отже, де валіза? - Вона забрала її й сказала...
"Якщо вона йому потрібна, то нехай підніметься й забере...
і подивиться мені в вічі!"
От що вона сказала.
Вона зараз нагорі.
Я поспішаю.
Може, вона й заспокоїлася...
але як знати.
Я повернуся завтра. Не кажіть їй, що я тут був.
Сеньйоре, я свідок Єгови, я не можу брехати.
Тільки говорити правду й нічого, крім правди.
Але якщо вона не питатиме...
Якщо спитає, то тільки чисту правду.
До побачення.
Хотіла б я збрехати!
У моїй релігії погане те...
що брехати не можна.
Я люблю звук бубнів у Судний день
Іване, треба негайно поговорити.
Залиш повідомлення, скажи де і коли.
Я не зміг забрати свою валізу.
Хотів з тобою поговорити...
але бачу, що ти мене уникаєш.
Я зв'яжуся через кілька днів...
як ти заспокоїшся.
Я хочу, щоб ти знала, що наші роки разом...
були найкращими в моєму житті.
У мене немає іншої жінки.
До побачення, кохана.
Всією душею бажаю тобі всього найкращого.
Я така нещасна,
Бо ти мене більше не кохаєш.
То чому мені намагатися змінити твої почуття?
Будь щасливим, коханий,
Бо я ніколи не забуду те кохання, яке ти мені дав
Я така нещасна
Подивіться на нього!
Та він з глузду з'їхав!
Ну, я їй покажу!
Пепо, ти дорого заплатиш за тих трьох шиїтів!
У мене немає іншої жінки.
До побачення, кохана. Всією душею бажаю тобі...
Брехун!
Може, це правда.
Він може одурити мене чим завгодно, але його голос брехати не вміє.
Я знаю всі його інтонації, я довго з ним працювала.
Чортів телефон!
Що ти робив?
Клята курва!
Що ти в ній знайшов?
Заберемо твій багаж.
- Ти знов це зробила. - Нічого.
Заспокойся! Подивися, що робиться.
- Поліція! - Спокійно. Ну ж бо.
Це Іван. Я знав, що він не боягуз.
Це твоя мати.
- Пограємося. - Я не можу!
- Впустити їх? - Так.
- Читай інструкцію! - "Стратегія полягає..."
Про себе!
А ти що тут робиш, зраднику?
- Ну... - Карлосе, хто це?
Не знаю.
Це поліція.
Чого вони хочуть?
Ми зрозуміли.
- Заходьте. - Так.
Замовкни, бо отримаєш по писку.
Добрий вечір.
Вона з вами?
Ми зустрілися в ліфті.
- Що відбувається? - Нічого.
- Тільки обговорюємо її сукню. - Вона жахлива.
- Це тільки сукня. - Але вона жахлива.
Може, вона їй сподобається.
Припини поводитися як дитина перед поліцією!
"Я кохаю тебе, потребую тебе, хочу тебе".
"Твій Іван".
Дозвольте запитати, чому ви тут?
З вашого телефона повідомили...
про якихось терористів.
Перепрошую?
Хтось звідси дзвонив і говорив про шиїтських терористів.
Бачиш! Я ж казала тобі!
От ці діти!
Це, мабуть, помилка. Мій телефон весь день зламаний.
Вона щойно його висмикнула.
Я дзвонила їй 20 хвилин тому.
Не зважайте на неї. Вона трохи чокнута.
- У чому мене звинувачують? - Ні в чому.
Нам просто потрібна інформація, хто дзвонив.
Хто висмикнув телефон?
Я. Сьогодні зранку.
Ніхто сьогодні звідси не дзвонив.
Пепа може зуби заговорити!
Чому?
Я чекала дзвінка. Мені не дзвонили, і я розгнівалася.
Хто? Іван? Де він?
Замовкніть. Я ставитиму питання. Ну... ми.
Продовжуй. Запитай у неї, хто цей Іван.
- Хто цей Іван? - Причина цього безладу...
і того безладу, який ви ще побачите.
Він знайде Марісу.
Добре. Пояснюйте.
Можна мені сісти?
Якщо вже мені відкривати душу, то хоч у зручному положенні.
У мене був важкий день.
Вам зручно?
Мені було б зручніше з моїми друзями...
грати в Стратегію.
Ніколи не буває так, як хочеш.
Згодна.
Хто цей Іван?
Він був мій коханець. Раніше він був із нею.
Ось його син.
Його? А він що тут робить?
Він прийшов зняти мою квартиру.
Я не знав.
У мене таке відчуття, що ви водите мене за носа.
Думаєте, мені подобається відкривати душу чужим людям?
Ну, ви помиляєтесь. Це образливо.
Хай йому чорт, мамо!
- Кандело, принеси випити. - Що?
- Tам є гаспачо. - Добре! Гаспачо!
Ходімо.
- Куди ви? - По гаспачо. Будете?
Ми на роботі, але заради ввічливості...
Гаспачо всім.
Вона спить?
Як ведмідь. Це наречена Карлоса.
Вона стомилася. Розбудити її?
Не зараз.
Чому ви не сядете? У мене німіє шия.
Ми нічого проти вас не маємо...
Дуже дякую.
Та навіть без зайвої допитливості...
погодьтеся, це досить дивно.
Обвуглена спальня...
поламаний телефон, розбите вікно...
Ну, так, це дивно.
Добре. Почніть з початку.
І говоріть коротко, ясно і чесно.
Не знаю чи зможу.
Мені ще дуже болить, щоб говорити коротко, ясно і чесно.
То все слова!
- Тільки факти. - Добре.
Я жила тут... з Іваном.
Ми любили одне одного. Щонайменше я його любила.
Після місяців спроб зберегти нашу пару...
ми розійшлися тиждень тому.
Він сказав мені спакувати його валізи. Він кудись поїде...
з іншою жінкою.
- Він так сказав? - Він ніколи не подорожує сам.
Оці дві для поліцейських. Більшу дозу.
Обережно.
Надто тепле.
Карлосе, о Боже!
Перед твоєю матір'ю, поліцією, твоєю нареченою!
Тобі не страшно?
Продовжуйте, будь ласка.
Отож, я спакувала його речі й пішла на роботу.
Коли я повернулася, в домі був гармидер.
Хіба що телефон, бо це я...
Валіза зникла...
ліжко було спалене.
Щось вони дуже довго. Піди. Перевір.
Вони, мабуть, цілуються.
- А як же Маріса? - Її краще розбудити.
Весь у батька.
- О, а це хто? - Так?
- Ремонт телефонів. А ви? - Поліція.
- Ваші документи? - А ваші?
Це ви сьогодні дзвонили?
Так. Ось телефон, ось штепсель.
Я їй сюди додзвонилася 20 хвилин тому.
Знову вона починає!
Не на цей телефон.
Давайте говорити по суті.
Ви знаєте яких-небудь шиїтських терористів?
Замовкніть! Він в неї питає!
Я й не знала, що вони в Мадриді є.
Ви їх знаєте?
Тільки не я. Я поза політикою.
Та звичайно. Про них сьогодні по телевізору розказували!
- Замовкніть! - Може, ввімкнеш телевізор?
Мене не цікавлять шиїти.
Сеньйоро, а вас?
Нам з Пепою треба обговорити важливі речі.
Чоловіків, так?
А що може бути важливішим?
Добре. Поговоримо про чоловіків.
Іван якось пов'язаний з цими терористами?
- Розслабтесь. - Іван?
Не знаю. Він багато від мене приховував.
Можете дати мені його адресу...
чи номер телефона?
У нього немає телефона. І його немає вдома.
Я ж сказала, він їде з міста.
Пошукайте в аеропорту.
Аеропорту? Куди він їде?
Куди він їде?
До Стокгольма... сьогодні. З Пауліною Моралес.
Стокгольма!
Чому ж ти раніше не сказала?
Бо я щойно це збагнула.
Тепер я розумію все...
Телефонний дзвінок.
Яка ж я ідіотка! Як я раніше цього не бачила?
Ваша юрист гарно все прокрутила.
Не знаєте, вони захоплять літак?
Шиїти?
Вся країна знає. Це казали по телевізору.
Але дзвонили з цього номера.
Я хочу знати, хто в біса дзвонив...
або заберемо всіх!
А чому ж ви не в аеропорту?
Там зараз поліції більше, ніж пасажирів.
Я не знаю, що відбувається...
але якщо ви не почнете говорити...
Шеф, у цю штуку чогось намішали.
Що в гаспачо?
Помідори, огірки...
перець, цибуля...
один зубок часнику...
олія, сіль, оцет...
черствий хліб і вода.
Секрет у тому, як усе змішати.
Івану подобається, як я це змішую.
Я готувала для нього.
Колекціонуєш зброю?
Назад!
Назад. Не хочу поранити дітей.
Іван справді їде у Стокгольм?
Це тільки здогад, але я майже впевнена.
Треба щось йому сказати?
Уже нічого.
Я просто хочу його забути.
І ти теж повинна.
У лікарні я його забула.
Я нічого не пам'ятала.
Поки раптом...
одної ночі я не почула його голос по телевізору.
Я не впізнала його обличчя...
тільки голос.
Він говорив жінці, що кохає її.
Я відчула спазм.
Я згадала усі ті рази, що він мені це говорив.
До мене повернувся здоровий глузд і пам'ять.
Відтоді...
я поводжуся, як психічно здорова...
мене відпустили.
Якщо ти здорова, припини цілитися в мене.
Я нездорова.
Я вдала все, одурила їх.
Я забуду його тільки тоді, як вб'ю.
Як ти це зробиш?
В аеропорту.
В аеропорту повно поліції. Ти ж чула.
Я справлюся.
Тепер, коли ти знаєш...
вип'ємо.
Пий!
Ти теж.
Ой, очі!
Очі!
Вона не зачинила двері!
Двері!
Будь ласка, відвезіть мене до аеропорту.
Вибачте. У мене побачення.
Вези!
- Це ще що таке? - Пістолет. Поїхали.
Моя дівчина сказиться.
Не так сказиться, як я. Швидко, до Стокгольма!
Прямо з-під носа!
Бачила?
За ними!
Знову ви! Чудово!
Ми створені одне для одного!
Кого ми переслідуємо сьогодні?
- Отой мотоцикл! - Отой Гарлей!
Зроблю все можливе.
В аеропорт!
Подми на очі.
Та жінка божевільна, і в неї два пістолети.
- А чому вона причепилася до Амбіте? - Бо вона поспішає.
Ах! Очні краплі!
Щось іще, сеньйори?
Ні. Тільки переслідуйте її. Та жінка небезпечна.
Усі жінки безпечні, якщо знаєш, як ними керувати.
- От і вони. - Я їх наздогнав.
Я не бачу.
Він ніколи не може відмовити.
Ано, в тієї жінки два пістолети і вона божевільна.
Поглянь, що вона зі мною зробила!
Думаєш, я так катаюся заради розваги?
Вона здатна на все!
На той мотоцикл можна сідати тільки моїй дупі.
З мене досить.
Піду дістану десь готівки...
куплю його мотоцикл і кину його.
Якщо є мотоцикл...
то навіщо чоловік?
Вивчити механіку простіше, ніж вивчити чоловічу психологію.
Можна збагнути, як побудований мотоцикл...
але чоловіка ніколи не зрозумієш.
Вона прийшла по його душу!
Я думаю, вона вирішила порозважатися.
Тільки з психушки...
а виглядає, як професійний байкер.
Обережно! Вона божевільна!
І в неї пістолет!
Сучка!
Іди сюди!
Замовкни, ідіотко!
Дай моєму чоловікові спокій!
Можеш швидше їхати?
Сеньйоро, це реліквія.
Реліквія? Подумай про пістолет!
Добре! Не стріляйте!
А ви не продаєте пістолетів?
Вони мені непотрібні.
А якщо вас захочуть пограбувати?
Я уникаю небезпеки, як і зараз.
Вибачте, пані. Погоня скінчилася.
Будь ласка, якось довезіть нас до аеропорту.
Я водій таксі, а не мисливець за головами.
Я попереджала, що вона небезпечна жінка.
Він сказав, що справиться.
Отут.
Дякую.
Де посадка на Стокгольм?
Міжнародні польоти отам.
- Ти слабкий, Іване. - Так, кохана.
- Не погоджуйся зі мною! - Але ж ти маєш рацію.
Іноді я хотіла б помилятися.
Заберіть мене в лікарню. Це мій дім.
Усе гаразд?
Іди.
Ти врятувала мені життя, люба.
Не хвилюйся. Мені віддячувати не треба.
Тільки одне. Скажи їй, нехай іде геть!
Іди!
Пепо, мені соромно.
Я так погано з тобою повівся.
Все що я хотіла - це тільки поговорити з тобою.
Я два дні чекала...
шукала тебе, залишала повідомлення.
Можемо сьогодні поговорити.
Подорож до Стокгольма може зачекати.
Ні. Надто пізно.
Не тримай зла.
Вип'ємо зараз у кафе.
Вчора... сьогодні вранці, чи навіть опівдні...
ми могли б.
Але зараз вже надто пізно.
Уже дві години надто пізно.
Тоді чому ти сюди приїхала?
Люсія хотіла тебе вбити...
а я приїхала її зупинити.
А раз ти в безпеці, то я піду.
Прощай.
Нарешті вдома!
Відвідувачі...
почуваються добре.
А діти?
Кандела швидко повертається до життя.
Сподіваюся, їй з ним пощастить більше, ніж із шиїтами.
Боже, який гармидер!
Покоївка прийде завтра.
У цьому безладі краще взутися.
Цікаво, що краще...
посковзнутися на гаспачо чи порізатися склом.
Майстер - якесь дитинча, збережемо його для Маріси.
Я заснула.
Як почуваєшся?
Як новенька. А ти якась змучена.
Ну... В мене буде дитина.
Я не знала.
Ти перша людина, якій я сказала.
Вітаю! Сідай сюди.
Я завтра поясню.
- Але... - Сідай.
Ти щойно прокинулася, а я дві доби не спала.
Я не здаватиму квартиру.
Гарний пейзаж.
Так, чудесний.
Як довго я спала?
Годинами!
У тебе гарна шкіра.
Мені снився сон.
- Хороший? - Думаю, так.
Сьогодні зранку я була ще незайманою...
але зараз, мабуть, вже ні.
- Тільки не кажи, що хтось із цих придурків... - Ні. Це був сон!
Чудово!
Насправді ти втратила...
той суворий погляд, як у незайманих.
Незаймані жахливі.
Якщо ти на сцені вдаєш біль,
Не треба грати,
Я знаю ці кривляння.
Брехун
Як добре пасує тобі ця роль.
Врешті, здасться,
Що тобою
Я була засліплена,
Твоїми пристрасними поцілунками.
Ти брехав, не здригнувшись,
Але завіса нарешті впала.
Кривляння -
{\i1От що у тебе найкраще виходить.
Витончена, відрепетирувана брехня,
Майстерна насмішка.
Ти перевершив себе,
Розбиваючи моє серце.
Але зараз твої сльози справжні.
А я пам'ятаю тільки твою брехню.
Прости мені, якщо я тобі не вірю.
Але я думаю, ти кривляєшся.
Не забудь, що врешті-решт
Мене треба одурити.
Кривляння -
от що у тебе найкраще виходить.
Витончена, відрепетирувана брехня,
Майстерна насмішка.
Ти перевершив себе,
Руйнуючи моє серце.
Субтитри - Captions, Inc. Los Angeles переклад - antusyrzhuk