V glavnih vlogah
NA TEM MESTU BO STALO ŠE ENO HAWKOVO NAKUPOVALNO SREDIŠČE
Scenarij
Režija
Kakšna lokacija.
Mogočni kolosej, ponos Rima.
Kar spodbuja domišljijo. –Prav zares.
Sploh veste, kakšno nakupovalno središče bi lahko tam sezidali?
Pa še veliko parkirišče.
ALONZO A. HAWK RUŠENJA IN GRADNJE
Gospe in gospodje, najvišja poslovna stavba na svetu.
Hawk Plaza. 130 nadstropij slave in dela človeških rok.
Podjetje Hawk bo čez nekaj ur začelo graditi projekt.
Kako je to možno, sprašujete. Tu je človek, ki stoji za vsem.
Hvala, prijatelji.
Moje srce je prepolno, da bi lahko govoril.
Vendar pa ste prinesli solzo v te stare oči.
Zato lahko rečem le hvala,
ker ste mi poklonili trenutek svojega dragocenega časa.
Pelji te zajedavce stran. Se bodo le nacejali z mojo pijačo?
Gospe in gospodje, zdaj pa v mojo pisarno,
kjer vas čakajo listi z vašim imenom.
Halo? –G. Barnsdorf, gospod.
Živjo, Barnsdorf. –Kdaj lahko začnemo kopati?
Kaj pa govoriš? Gradbišče je čisto kot …
Kaj je tisto?
Se nismo že pred meseci znebili tega starega gasilskega doma?
Le ena ovira je. Ga. Steinmetz noče podpisati izjave.
Betežna starka se posmehuje tem preveč plačanim odvetnikom.
Fantje, od vas pričakujem več. Pazite, če me boste razočarali.
Ne vem, zakaj, a zdi se, da nam ne zaupa.
Seveda vam ne. Poglejte se v ogledalo.
Lastne matere vam ne bi zaupale.
Potrebujemo nekoga, ki je tako ogabno nedolžen,
tako nagravžno uslužen in tako neverjetno neumen,
da bi mu vsakdo zaupal. Kaj je?
G. Whitfield je prišel k vam. Pravi, da je vaš nečak.
Vseeno, kdo je. Vrzi ga ven. ln ne moti me več.
Samo malo. Je to sestrin sin butastega videza,
ki živi nekje na vzhodu in študira pravo ali nekaj takega?
Pravkar je diplomiral. Pravi, da je odvetnik.
Odvetnik je. Pošlji ga noter.
G. Hawk vas bo zdaj sprejel. –Hvala.
Kar naprej, poba. Kar naprej.
Kaj ni lep?
Stric Alonzo, ob tej priložnosti bi vam predal
nagrado "Človekoljub leta" pravne fakultete Furze.
Glej, glej. Človekoljub leta? –Tako je, stric.
Poba, vem, da odbori podeljujejo te nagrade čudnim ljudem,
toda zakaj ravno meni? –Ker sem jaz ta odbor.
Zrihtal si zadevo? Odločil si se, da boš stricu pomagal?
Pameten dečko. Najbolj cenim ljudi,
ki znajo pravilno uporabiti svoje sokove.
Sokove? –Sokove, ja. Mišice, vpliv.
Ljudi, ki znajo okoliščine obrniti sebi v prid.
Ne, ne.
Nič nepoštenega ni bilo tu. Razmišljal sem in razmišljal
in nisem se spomnil nikogar, ki bi si nagrado bolj zaslužil.
Kako pa to? –Odkar sem se rodil,
mi je mama govorila, kako dober človek je njen brat.
Rušite grde stare stavbe in gradite nove in lepe.
Za božič nam pošljete kalifornijsko sadje. Njen idol ste bili.
Pojdite ven, klovni.
Rad bi se malo pomenil s svojim najljubšim nečakom.
Ko pogledam v tvoje oči in vidim ta žarek idealizma,
se počutim spet mladega in pripravljenega za boj.
Boj? –Ja, boj.
Nam, idealistom, ni bilo nikoli lahko.
In zdaj ti bom dal priložnost, da pokažeš svoj idealizem.
Predstavljaj si trmasto starko, ki živi v razpadajoči hiški,
ki je na poti našim najnovejšim dobrim delom.
Nekateri gradbeniki v mestu bi se starki radi maščevali.
Morda porečejo, da se hrani z bedo tega zapuščenega okoliša.
Da vozi pijance, da otroke uči krasti.
Da morajo ti vse ukradeno prinesti njej.
Naj jaz, Alonzo Hawk, človekoljub leta,
podležem takšni taktiki? Ravno nasprotno.
Storil bom vse, da pomagam uporni in hudobni starki.
Za njeno ceneno hišo ji bom dal kup denarja,
njej sami pa dal posebno nagrado,
doživljenjsko stanovanje v večnih stolpih,
prelepem pristanišču za stare in nemočne, kot je ona.
S telovadnico, savno, filmi Rudolfa Valentina, Hayakawe,
kozmetičnim salonom, centrom za interesne dejavnosti.
ln ne bo ji treba več kuhati. Po hodnikih bodo avtomati,
ki jo bodo razvajali z vsem od pice pa do čilija.
Te ne bi osrečevalo, če bi bil del vsega tega?
Kdaj lahko začnem, stric? –Tu je naslov. Pot pod noge.
TU BO STALA NAJVIŠJA STAVBA NA SVETU - HAWK PLAZA
Hvala.
Čudovito, kajne? –Res je grozno.
Hawka bi morali obesiti. –Kaj?
Takoj pridem.
Ga. Steinmetz? Dobro jutro.
Sem Willoughby Whitfield. Rad bi se malo pomenil z vami.
Kar stopite naprej. –Ne morem.
Avto mi je zapeljal na noge. –Ojoj!
Najbrž je kdo pozabil potegniti ročno ali kaj.
Sram te bodi, Hrošč. Takoj pojdi z gospodove noge.
Hrošč me vedno brani. –Hrošč?
Pa se znam sama braniti.
Ravno sem pristavila čaj.
Pridružite se mi. –Hvala.
Hrošču se moram prilagajati. Včasih je bil slaven dirkalnik.
A njegov voznik je šel v Evropo vozit tuje avte,
zato je malce občutljiv. Saj razumete?
Ja. Pa preidiva k poslom. Ljudi že počasi skrbi za vas,
ker živite v tej stari baraki. Poslali so me sem …
To je bil včasih gasilski dom, mladi mož.
No, kakorkoli. Naredimo lahko vsaj to …
Nehaj! To je pa res neolikano.
Veste, kaj je igral? –Ne.
Ne zaupaj mu, mladenka zala. Nič osebnega.
Hroščev prijatelj je. –Hroščev prijatelj?
Tako kot stara 22-ka.
Kar celo družino spoznajte, če ste že tu.
22-ka je včasih vozila po starem Clay Streetu.
Hrošč jo je našel. Nekdo je v njej imel kokoši.
Tu je, seveda, veliko bolj srečna.
Vidim, da ste čustveno navezani na to stavbo.
Res je.
Tu sem se poročila s svojim pokojnim možem,
kapitanom Steinmetzom iz gasilske brigade San Francisco.
Enim od junakov velikega požara. –Razumemo vas.
G. Hawk me je pooblastil … –Alonzo Hawk vas pošilja?
Ja.
Pa tako prijazen obraz imate. –Hvala.
Ne kot tisti grobijani, ki jih po navadi pošlje sem.
Samo velikost tega čeka poglejte, ga. Steinmetz.
Ne spoznam se na denar.
Moj nečak skrbi zame.
Včasih je živel tu, a je moral v Tibet. Njegov guru je zbolel.
Samo poglejte … Kaj je guru?
Učitelj. Nečak je študiral orientalsko filozofijo.
Tam je spoznal, da imajo stvari notranje življenje.
Veter, dež, semaforji, odpirači konzerv, rože in mali avti.
Tako sta Hrošč in Tennesse postala tako dobra prijatelja.
S tem denarjem bi bili preskrbljeni do konca življenja.
Meni ni bilo treba študirati.
Takoj sem govorila s Hroščem. Najbrž ima človek to v krvi.
Se vidiva jutri!
Nočem vas siliti, toda g. Hawk ima dobre namene.
Tole je pogodba. Samo poglejte jo. Prepričan sem …
Nicole! Naj ti predstavim gospoda, ki dela z g. Hawkom.
Pozdravljeni.
G. Whitfield je tako prijazen mladenič.
Spet nas nadlegujejo, kaj? –Si si poškodovala roko?
Ravno nasprotno. Čudovit občutek imam.
Ste v redu, g. Whitfield? –Kaj je bilo to?
Nicole Harris. Pogumno dekle. Za letalsko firmo dela.
Prejšnji teden je s steklenico vina zbila ugrabitelja letala.
Zdaj pa se poberite. Če kdo od Hawkovih še enkrat pride sem,
vas čaka kaj veliko hujšega. –Ah, Nicole.
Z g. Whitfieldom sva samo malce poklepetala.
Prav gotovo. Ni zdaj čas za tvoj počitek?
G. Whitfield ravno odhaja. –No, naj bo. Na svidenje.
Upam, da vas spet vidim, ko pridem nazaj dol.
Ga. Steinmetz, niste še … –Ven!
Kaj? –Ven!
Bodite usmiljeni. To je moja prva naloga.
Neuspeha si ne morem privoščiti. –Ven, sem rekla.
Dobro. Dobro.
Gospodična, videti ste pametni.
Veste, da ni pametno, da starka sama živi v tej ogabni soseski.
Kako mislite sama? Mene ima. ln Hrošča.
To je nekaj drugega. Ta neumna štorija o tem avtu je znak,
da se ji počasi že meša.
Torej mislite, da je neumna? –Seveda. Vi ne?
Bi se šla malo vozit? –Mislil sem, da vam nisem všeč.
Rada bi vas peljala v Hrošču. To bi me res veselilo.
Lepo od vas. –Takoj bom pripravljena.
No, Hrošč, pa pojdimo. -Inteligentna ženska ste.
Zakaj se pretvarjate, da se pogovarjate z avtom?
Ljudje si bodo še kaj mislili. –Ne poslušaj ga, Hrošč. Zgani se že.
Razumem, da ga ima ga. Steinmentz za osebo.
V starosti si ljudje domišljajo. To le dokazuje,
da potrebuje g. Hawka. –Ne pozabi, da ga Hawk pošilja.
Toda midva veva, kajne? –Ti škatla trmasta!
Vedno mora biti vse po tvoje. –Nehajva se že pretvarjati.
Le navaden avtek je. Kot milijon drugih, navadnih, neprivlačnih.
Tega ne bi smeli reči. Hrošču je njegov izgled zelo pomemben.
Dobro, dovolj heca. Zdaj pa se ustavite.
Hrošč se ne bo ustavil, dokler se mu ne opravičite.
Najbolj pa me jezi to, da še naprej gonite to izmišljeno …
Prosim, opravičite se Hrošču. –Dobro.
Hrošč, oprosti.
Kaj mislite zdaj? –Da zelo dobro vozite, a ne vem,
če bi želel, da me še kdaj kam peljete.
Mislite, da je to potegavščina? –Ja, vse skupaj je potegavščina.
Bi vi vozili? –Ja.
Dobro.
Vidite? Kot sem že rekel,
je to le navaden, na videz neumen …
Kaj naj zdaj? –Prepozno. Sami se morate znajti.
Upam le, da Hrošč ni izgubil smisla za humor.
Dvoboj strahopetcev? Kaj ima pa zdaj za bregom?
Ne vem. Včasih je Hrošča težko razumeti.
Pogumni tekmovalci bodo kmalu na svojih mestih v areni časti.
Na severnem delu arene je nepremagljivi prvak turnirja,
neustrašni, okrutni, neizprosni Rdeči vitez.
Na južnem koncu je njegov neustrašni nasprotnik,
priljubljeni Sir Lancelot.
Ne vem, kaj ima Hrošč za bregom. Upam, da ne to, kar se mi zdi.
Naj se dvoboj začne. –Dajte znak, Vaše Visočanstvo.
STRAHOPETEC
Kaj delajo? Meni se to zdi nevarno.
Kaj pa te tu delajo? –Mislim, da jaz tu izstopim.
Odlična zamisel. Z vami grem.
Na tem koncu arene je dosedanji zmagovalec,
ki je zmlel vse, ki so se mu približali,
preživeli prvak, vaš in moj ljubljenec,
Rdeči vitez.
Na drugem koncu arene je skrivnostni novi tekmovalec.
Pa saj ime ni pomembno.
V boju z Rdečim vitezom nihče dolgo ne ostane v igri.
Ne, Hrošč. Počakaj!
Vzamem besedo nazaj. Opravičujem se.
Verjamem vate, Hrošč.
STRAHOPETEC
Pogumni moj prvak. Dobil si me za nagrado.
Odpelji me v svoje kraljestvo.
Kot zmagovalec dobiš tri dolarje.
Dolgujem vam opravičilo. –Ne maram moških, ki se opravičujejo.
Vas lahko povabim na kosilo? –Dobro.
Živela sem v starem bloku, nasproti gasilskega doma.
Lepo je bilo. Pa je prišel Hawk in stavbo porušil. ln me vrgel ven.
Prepričan sem, da ni mislil nič osebnega.
Zdaj veste, zakaj znorim, ko slišim ime Hawk.
Kako kaj vaša čeljust? –V redu.
Oprostite. Kako naj bi vedela, da je to vaša prva naloga?
Saj ne morete vedeti, kak podlež je.
Živim pri ge. Steinmetz, dokler si ne najdem kaj drugega.
A ko sem odkrila Hawkove načrte, sem sklenila, da jo bom branila.
Hawkovim podganam ne bom dovolila, da jo pregovorijo.
Mislim, da niste pošteni. –Poštena? Do Alonza Hawka?
Ja.
Nikar ne recite, da vas je preslepil kot vse druge v mestu.
Ne, a povedati vam moram … –Ste vedeli,
da je zgradil garažno hišo na mestu,
kjer so se bratje De Maggio učili igrati baseball?
Prosim.
Njegove tovarne zastrupljajo vse ribe v zalivu.
Glejte …
Njegovi nebotičniki mečejo senco na otroška igrišča.
Naj vam …
Na Aveniji Grand je vrgel ven trideset kitajskih družin,
da lahko zgradi nebotičnik.
Mislim, da stric Alonzo česa takega ni zmožen.
Samo malo.
Stric? Vaš stric je? –Ja. Zato pa vem, da ima zlato srce.
Prinesla sem ti toplo mleko, babica.
Le spij ga. Veš, kako dobro ti dene. –Ja.
Še vedno ne razumem, zakaj si ga udarila z vrelim jastogom.
Oh, babica, želim si, da ne bi več počela takih reči.
Na nek način mi je všeč. –To me pa veseli.
Pametni, načitani odvetniki pač ne rastejo na drevesih.
Kaj hočeš s tem povedati? –Nič, ljubica.
Mislila sem le, da bi se morda pomenila s prijaznim gospodom.
Prebrisano. A če si hočem najti fanta, si ga bom po svoje.
Ja, najbrž res. –Zdaj pa nehaj spletkariti in lepo zaspi.
Ja, ljubica.
Lahko noč, babica. –Lahko noč.
Lahko noč, Hrošč. Lepe sanje.
Včasih je bil slaven dirkalnik.
Stric Alonzo, oglasil sem se, da se po moško pogovoriva,
da vam lahko pogledam naravnost v oči.
Ne, puder imam zaradi podplutbe.
V trenutku, ko sem omenil vaše ime,
mi je dekle v obraz zabrisalo vrelega jastoga.
Ta čudovita, pametna, ostroumna ženska me je prepričala,
kakšen človek ste v resnici.
Ne bom vam pomagal vreči go. Steinmetz iz njenega doma,
da boste lahko vi zgradili svoj betonski hrib na mestu,
kjer je doživela toliko lepega.
Mislim, da ste podli in pohlepni
ter brez načel in milosti.
Mislim tudi, da niste dober človek.
Če pišete moji materi, ki je tudi vaša sestra Frieda,
prosim, ne napišite, da sem vedno napudran.
Vračam se v Missouri,
da me ne boste več pošiljali po kostanj v ogenj.
Poslavljam se od vas, bolj iz žalosti kot iz jeze.
Prosim, ne pošiljajte nam več sadja za božič.
Adijo, babica.
Pozdravljeni!
Živjo, Hrošč. Saj mi nisi zameril, kaj?
Tako sem vesela, da se bosta s Hroščem pobotala.
Na sprehod grem. Se mi boste pridružili? Pokramljala bova.
Žal sem se prišel poslovit. Domov grem, v Hawk City.
Škoda. Nicole je upala, da vas bo še kdaj videla.
Čudovito dekle je. Čeprav se očitno ne strinjate z njo.
Zdaj se strinjam. Namenjen sem namreč k stricu.
Naravnost mu bom povedal, kaj si mislim. –Čudovito.
Morda je res pomemben mož, a nekdo mu mora povedati resnico.
Nicole bo vesela, ko to sliši. Prosim, počakajte jo.
Če povem po pravici, se je bolj bojim kot svojega strica.
Nikar. Nicole je le zelo energična mlada dama.
To pa drži. Na svidenje, ga. Steinmetz.
Ne popustite glede gasilskega doma. –Brez skrbi bodite.
Pokličite nečaka in recite, naj takoj pride.
Takoj, gospod. G. Barnsdorf bi rad govoril z vami.
Ja, Barnsdorf. Kaj hočeš? –Lahko začnemo kopati ali ne?
Moji fantje so že nestrpni. –Jaz vam bom povedal, kdaj.
Samo da te spomnim, da moji dragi stroji in ljudje
poležavajo naokrog in čakajo, kdaj se boš končno odločil.
To te stane osem tisočakov dnevno.
Nehaj me že nadlegovati. Vsak trenutek bom ukazal začeti.
Kaj pa ti hočeš?
Žal mi je, g. Hawk, klicala sem v motel, toda vaš nečak je odšel.
Kako odšel? Kdaj? Kam? Kdo mu je rekel, naj gre?
Kako si upa izginiti, ko ve, da me na smrt skrbi?
Strahopetca bom razkosal. Pomendral ga bom.
S tem nožem za odpiranje pisem bom zabodel tega nehvaležneža.
Poznaš me, Millicent. Po navadi sem prijazen in zabaven,
a ko me prevarajo, se mi utrga.
Ja?
Vaš nečak je. –Willoughby?
Willoughby, kje si? –Pozdravljeni.
Prihraniti sem vam hotel čas in vam po telefonu povedati.
Čudovito. Pameten dečko si. Hawkova kri ni kar tako.
lzrcajte se.
Kaj je ta hrup? Kakšne novice imaš zame?
Odpotoval bom. –Odpotoval?
Z ladje kličem.
Sem na švedski tovorni ladji Gustav Gustaffson,
ki pluje proti Helsinkom.
Vesel sem, da ste to tako sprejeli.
Go. Steinmetz bi morali pustiti pri miru. –Ti …
Brez skrbi, g. Hawk. Prepričan sem, da bo zjutraj bolje.
Ne govori kot kak kreten. Se že zdaj bolje počutim.
Alonza Hawka lahko izdaš, a premagati ga ne moreš.
Umaknite se!
Ker ve mevže niste dovolj močne, da šibko starko vržete ven,
jo bom moral kar sam. Tako in tako moram vse narediti sam.
Ne, ne … –Tiho!
Začnemo s prvim korakom: nadlegovanje.
In o nadlegovanju sem napisal knjigo.
Odklopili ji bomo telefon, vodo.
Zdravstveno in stavbno inšpekcijo ji bomo poslali.
Ji ukradli psa. –Nima psa.
Kako nima psa? Starka, ki živi v taki hiši?
Kdo skrbi zanjo? Kdo jo kam pelje?
Majhen avto ima, s katerim se vozi naokoli.
Pa ji ga vzemite. –Ja, g. Hawk.
Kreteni neumni. Čakajte, čakajte.
Najbrž niti tako preproste naloge ne boste naredili.
Zdaj je to stvar prve ekipe. Sam ji bom odpeljal avto.
Preveč izobraženi butci!
Zapišite si vse. Da boste vedeli, kako se to dela.
Najbrž tega ne veste, a kariero sem začel kot tat avtomobilov.
Pri 19-ih sem bil najbolj znan tat zahodno od Mississippija.
Klicali so me Hitri Hawk. Natančno opazujte.
Izvijač, klešče in žica. Zdaj pa merite čas.
Vrnil se bom v pičlih petnajstih minutah.
Gremo!
Gospe ni doma. –Hvala, Maxwell.
Danes te ne bom več potreboval.
Kar se Janezek nauči, to Janez zna.
Čeprav bi vsak otrok ukradel ta eno cilindrični sušilec las.
Tiho!
Kolega, spravi to reč s ceste, preden …
Pozdravljeni, g. Hawk! Kaj pa vi v tem avtku?
Bodite tiho in me porinite. –Seveda, g. Hawk.
Še nekaj. Je avto izven prestave?
Seveda je, cepec. Ti samo porini. –Dobro.
Dobro. Porini ga.
Čakajte! GIejte, kaj ste mi naredili!
Bi bili radi predrzni? –Ne drznite si mi groziti!
Dobro, g. Hawk.
No? –Še tri minute.
Pozdravljeni, šef.
Manjše težave imamo. Odvleči ga moramo stran.
G. Hawk, zdaj pa samo sedite. Ne dotikajte se ničesar.
Ste razumeli? –Ne ukazujte mi.
Delal bom, kar bom hotel.
Povedal bom šefu prometne policije. –To sem jaz.
Kaj potem delate v tej butasti obleki?
Šef prometne policije bi moral nositi dostojna oblačila.
To je moja svečana uniforma.
Namenjen sem na prireditev ob dnevu policistov.
Pojdimo.
Pokličite v pisarno. Zgodila se je nesreča.
Še ena minuta. Ne bo mu uspelo.
Če g. Hawk reče, da bo kaj naredil … Tu je!
Ujemite tisti avto! Živega ali mrtvega!
Že gremo, gospod.
G. Hawk, pozivi na sodišče.
S šefovimi čestitkami.
Pogumnejši je, kot sem mislila.
Ja, tudi meni je žal, da odhaja.
Se vidiva kasneje. Adijo!
Mama, ti povem, da strica Alonza še nisi videla tako besneti.
Najbrž celo nadzoruje letališče. Ampak me ne bo našel.
Preobleko imam.
Brado in brke.
Vem, da sem ti obljubil, da si ne bom pustil rasti brade.
Ali ne razumeš? Ta ni prava.
Ne, ne bom se vrnil in se stricu opravičil.
Je pohlepen, brezobziren, tatinski …
Kojot. Ja, hvala, gospodična.
Ne, mama, nimam več astme. Ne, nič ni narobe z mano.
Zdaj je vse v redu.
To je prelomnica v mojem življenju.
Stric Alonzo in ti sta mi vedno samo ukazovala.
Potem pa sem spoznal to čudovito dekle,
a sem se celo nje bal. Vse do zdaj.
Ravnokar sem se nekaj odločil. Ne bom več zajec.
Adijo, mama.
Greva, Hrošč, na tržnico.
Hvala.
Pa poglejmo. Pol ducata paradižnikov.
Brokoli so bili včeraj lepi. Kaj so še imeli?
G. Hawk, opazili smo avto.
Približujemo se plenu. –Približujejo se plenu.
No, kaj se je zgodilo? Rekel si, da se približujete plenu.
Izjava je bila preuranjena. Očitno je zelo obupana.
A nikar ne skrbite. Tokrat nam ne bo ušla.
Spet kakšna tvoja bližnjica, Hrošč?
Kje je zdaj? –Še vedno vozi gor.
To je neverjetno. Vozi kot nora.
Hrošč, lepo se obnašaj. Očala so mi padla.
Kje, za vraga, je zdaj? –Ne dvigni. Najbrž je Hawk.
Glej!
Ne, g. Hawk. Telefon ni zvonil. Ste naju klicali?
Sta ujela avto? –Vsak čas ga bova.
Naravnost v hotel Sheraton Palace gre.
V hotel Sheraton Palace?
Vas smem opozoriti na odlične mlade rakce?
Dobro, Hrošč. A nikar ne reci, da je to bližnjica za na trg.
Gospodje, imate rezervacijo? –Tamle je.
Pazite, da ne uide!
Samo ena stvar mi gre na živce. Tisti čudni avtek.
Kaj pa je tebi? –Tamle je!
Millicent, zberi se vendar. Zdaj si še ti histerična.
Vzemi par aspirinov in lezi. Eden od naju mora ostati trezen.
Gremo! Hitro!
Nehaj sanjariti, Hrošč. Na tržnico morava.
Pazite! Nazaj gre!
Skrbelo me je že zate. Je vse v redu?
Odlično. Hrošč me je peljal na vožnjo po mostu.
Pomagal vam bom. –G. Whitfield, lepo vas je spet videti.
Zjutraj ste rekli, da greste v Missouri.
Nicole se je pogovorila z mano. –G. Whitfield je obljubil,
da nama bo pomagal v boju proti njegovemu stricu.
Čudovito! Večerjajte pri nas. –Sem ga že povabila.
Bi odnesli stvari v kuhinjo? –Hvala.
Kako čudovit mladenič. Prav lepo vaju je videti skupaj.
Če lahko kaj naredim … –Pravzaprav bi res lahko.
Pusti, da narava naredi svoje. –Seveda.
Veš, da se ne bi vmešavala. Za nič na svetu.
Za večerjo bi potrebovala še malo brokolija.
Bi šla z Willoughbyjem ponj? –Seveda.
ln potem se peljita ob obali. Čudovit … –Babica!
Samo po brokoli bova šla. –Seveda, ljubica.
Niti besedice ne bom več rekla. Nič ne morem storiti.
Seveda pa ne morem pomagati, če boš ti delal po svoje, kajne?
Moral bi povedati ge. Steinmetz, da ne maram brokolija.
Hrošč, kam pa greš?
Mlada dama in mladi gospod sta zavila proti severu.
Zdi se, da ne gresta naravnost proti gasilskemu domu.
Pazi, da res ne gresta. Stori vse, kar je potrebno.
A naj se nikar ne vrneta pred nočjo. Si razumel?
Ja.
Babica ga je naščuvala. –Kam naju pelje?
Ne vem, a lahko ugibam.
Oprostite, je to edina cesta, ki pelje z obale?
Ja.
Bi radi zaslužili 50 dolarjev? –Bi.
Za dve uri zaprite cesto.
Delodajalec pripravlja presenečenje …
Razlaga ni potrebna. Samo denar mi dajte.
Tu je zelo romantično. Se vam ne zdi?
Prvič slišim besedo romantično v vsakdanjem govoru.
Upam, da nisem preveč predrzen, ampak je res romantično.
Mislim, da je babica ravno na to računala.
Njej se zdi Pacifik zelo romantičen.
Kapitan Steinmetz jo je na plaži zaprosil za roko.
Blizu stare hiše na pečini, pred petdesetimi leti.
Oprostite, ker sem vas ob prvem srečanju udarila.
Že v redu.
In ni bilo lepo, da sem vas počila z vrelim jastogom.
Že v redu. –Lahko mi vrnete, če hočete.
Nekaj drugega sem imel v mislih.
Hrošč!
Čas je, da se vrnemo.
Hrošč, pridi sem! Pusti galeba pri miru!
Hrošč! Lahko bi se ta avto že enkrat naučil ubogati.
Hrošč! Prosim te.
Hrošč! K nogi!
Vidiš? Samo trdo roko potrebuje.
Veš, Willoughby, včasih me prav presenečaš.
Kaj je pa to?
Žal mi je. Zadnja os je šla.
Kako pa bomo … –Žal mi je.
Hrošč, ne!
No, pa gremo.
Nicole, po tiho in hitro daj roko v avto.
Zakaj? –Družbo imava. Tamle.
Ampak to je nesmiselno. Zakaj bi morski pes zasledoval avto?
Ker misli isto kot jaz. Da bomo potonili.
Oprostite, mi lahko poveste, kod se gre v San Francisco?
Naravnost po obalni cesti, prva cesta na levo in druga desno.
Hvala.
Stara 22-ka. Izginila je. –Kaj?
Prišli so s tovornjakom. Vse so odpeljali.
Kdo je to storil?
Na tovornjaku je pisalo: Alonzo Hawk, tovornjaki in skladišča.
Kaj je narobe? Še nisi vdiral? –Seveda nisem.
To ni ravno moj hobi. –Pohiti. Ne moremo kar stati tu.
Bravo, Hrošč!
Stojte! Zaznal vas je elektronski nadzorni sistem.
Kmalu vas bodo obkolili varnostniki Alonza Hawka.
Ne dotikajte se ničesar, sicer sledi kazenski pregon.
Ne drznite si tako govoriti z mano, g. Hawk!
Svoje stvar hočem nazaj in si jih bom tudi vzela.
Mislim, da je to posnetek. –Saj je vseeno.
Stojte! Zaznal vas je elektronski nadzorni sistem.
Poiščimo vaše stvari, preden kdo pride sem.
Ne dotikajte se ničesar, sicer sledi kazenski pregon.
Vaših stvari ni tu. Morda bi morali …
Stojte!
Roke kvišku!
Ne bodite predrzni do mene! –Pazi, Smitty. Glavna je.
Dajmo, babica. Roke kvišku.
To pa ne.
Če rečete prosim, bom morda razmislila o tem.
Prav. Prosim.
Vidite, da ni bilo tako težko?
Če bi se lepše obnašali, bi vsem olajšali življenje.
Bi mi zdaj lahko povedali, kaj delate z mojim pohištvom?
Kako naj pa midva veva? Povem vam lahko le to,
da brez odobritve g. Hawka nič ne gre iz skladišča.
Pazi, Smitty! Teci!
Zaprto pot imava. Kako bova prišla od tod?
Smitty, mislim, da g. Hawk ne bo vesel, ko bo to slišal.
Dober večer, mati.
Niste malce prestari za stevardeso?
Veliko se je spremenilo, odkar me ni bilo v tem mestu.
Barnsdorf, nehaj že skrbeti za svoje stroje.
Plačaš mi osem tisoč na dan. –Nehaj težiti.
Starki sem zlomil voljo.
Vse pohištvo sem ji pobral. Sedi v praznem gasilskem domu,
pripravljena, da prisluhne zdravi pameti.
Bransdorf, kopati boš lahko začel v ponedeljek zjutraj.
Ja?
Kaj? –Tako je, gospod. Vse so vzeli.
Skličite vse enote. Pritisnili jih bomo ob zid.
Na vrhu hriba se ustavi, da vidimo, kako dol.
Dobro.
Saj pravim, gospa,
dokler se nisem začel utapljati v pijači, sem bil kar v redu.
Judson mi je ime. Na severu imam ranč s kravami.
Že več kot štirideset Iet živim sam s kravami.
Pa sem se napotil v mesto, dogodivščinam naproti.
To je morda moja zadnja priložnost.
Poiskat grem kakšno vrv, da nas bom lepo zvezal skupaj.
O, ne! Stric Alonzo!
Ne, Hrošč, nikar!
Za njim!
Hitreje!
Hrošč, zdaj si nam pa res nakopal težave.
Hrošč, takoj se ustavi!
Poglej, kaj si naredil.
Ga. Steinmetz!
Ga. Stenmetz, potegnite zavoro!
Gospa, lepa ženska ste. Ste rekli, da ste poročeni?
Ne, kapitan je že leta mrtev. Tamle je, kapitan Steinmetz.
Gasilsko vozilo št. 27, San Francisco. Pravi gospod.
Lepa slika. Jo povsod nosite s sabo?
Ga. Steinmetz, potegnite ročno zavoro!
Je vse v redu?
Draga dama, ob pogledu na vas temu farmarju kar srce zaigra.
Ah, ne norite. Prestara sem za to.
Jaz bi rekel, da prihajate v najboljša leta.
Ne zna ta reč igrati nič bolj poskočnega?
Kako lepo je videti lepo oblečene ljudi na zabavi.
Je bil to kdo, ki ga poznamo?
Zdaj so avti hitrejši kot v moji mladosti.
Napredka ni moč ustaviti.
Poglej tole.
Pohiti, Hrošč, pomagati nam moraš.
Mirno, Hrošč! –Bliže!
Hitro! Zmanjkalo bo ceste!
Bliže! Še malo!
Skoči!
Tukaj izstopim. Hvala za prevoz, gospa.
Veselilo bi me, če bi vas še kdaj srečal.
Vse v redu? –Seveda.
Spoznala sem zanimivega človeka.
Dobro jutro, babica. Si po dolgi noči dobro spala?
Niti očesa nisem zatisnila. Spoznala sem namreč,
da me Hawk zelo nadleguje. Naravnost k njemu grem.
Povedala mu bom, kar mu gre. –To pa ne.
Moram iti. Adijo.
Prosim, ne naredi česa neumnega.
Willoughby, babico poznam. Mislim, da nekaj naklepa.
Ne delaj si skrbi. Pazil bom, da ne zabrede v težave.
Le daj. Sicer bom spet tepla.
Adijo!
Kam greste, ga. Steinmetz? –H g. Hawku.
To pa ne. Tega ne smete narediti. Veste, kaj je Nicole rekla.
Nicole je prijazno dekle, a mi ne bi smela ukazovati.
Grem lahko z vami? –Ni treba, g. Whitfield.
Ne, a mislim, da bi bilo Nicole tako všeč.
Vrnite se! Ga. Steinmetz, vrnite se!
To je res grd udarec, g. Hawk.
Bojim se, da se preveč trudite. –Vem, ljuba Millicent.
Toda na koga se lahko zanesem, razen nate?
Vse moram narediti … Kdo so ti klovni?
Vaši novi odvetniki, g. Hawk. Prejšnje ste včeraj odpustili.
Poslušajte, fantje. Podrl bom gasilski dom.
Samo trenutek, g. Hawk. Imate vsa potrebna dovoljenja?
Seveda jih nimam. Niti zemljišče še ni moje.
To bi žal ogrozilo cel pravni sistem vaše nove stavbe.
Ne moremo vam dovoliti … –Poberite se!
Nisem vas zato najel, da mi govorite, česa ne smem,
pač pa zato, da mi poveste, kako bi lahko to naredil. Ven!
Vidiš? Vsi me pustijo na cedilu. Poznaš me, Millicent.
Sem poln entuziazma, mladostniške vneme,
pa dobim le slabe odvetnike. –Revež. To res ni pošteno.
Ampak se ne predam. Sem kot dobro uglašena violina.
Potrebujem le par trenutkov miru in tišine.
Ti osel! Kaj pa počneš? –Perem okna. Vsako sredo.
Kot je ukazal g. Hawk. –Jaz sem g. Hawk.
Poberi se. –Prav. Pa bomo pustili okna.
Pa zaprite si okna, sicer bo velik račun za klimo.
Odpuščen si! Vzemi svoj denar … –G. Hawk je tako naročil.
Naj me kar nadlegujejo, a premagali me ne bodo.
Takrat je Alonzo Hawk najnevarnejši. –Res je, gospod.
Millicent, nekaj bi te prosil.
Pokliči Freda Loostgartna.
Preden sem ga odpustil, je delal na firmi za rušenje.
Baje ima zdaj svoje podjetjece.
Ja, mislim, da bi se kapitan Steinmetz tako lotil zadeve.
Oprostite, mi lahko poveste, kje je pisarna g. Hawka?
Stari kragulj je v 28. nadstropju, 6. okno z leve.
Ne boste ga zgrešili. –Oprostite, ne slišim dobro.
28. nadstropje, ne boste ga zgrešili. –Hvala lepa.
Ga. Steinmetz, stojte!
Ga. Steinmetz, vrnite se!
Ga. Steinmetz, na pomoč!
Na pomoč!
Babica, na pomoč! Ga. Steinmetz!
Ste to vi, g. Whitfield? Kje pa ste?
Tu spodaj. Pomagajte mi.
Tu ste. Počakajte malo, takoj bom pri vas.
Ne, ne. Ostanite, kjer ste. Samo dol nas spravite.
Seveda, samo obljubite mi, da lahko govorim z g. Hawkom.
Storil bom vse, kar boste rekli. –Odlično, g. Whitfield.
Loostgarten, kako si, kolega stari?
Vem, da ti ni z rožicami postlano, a tako je življenje.
Tako je, g. Hawk. –Spomnil sem se, da imam delce zate.
Se spomniš grde hiše na kraju, kjer bo stala Hawk Plaza?
Ja.
Pelji svojo kroglo tja in jo zravnaj s tlemi.
Hočem, da ostanejo le koščki.
Brez skrbi, Willoughby, zelo vljudna bom. A neizprosna.
Kakšno dovoljenje hočeš? Šele jutri ga dobim.
Ja, ampak … –Loostgarten, opravljeno mora biti nocoj.
Zdaj se odloči.
Draga Millicent, pošlji Loostgartnu ček.
Podjetje za rušenje Loostgarten. Tisoč dolarjev.
Nocoj bo tisti grd gasilski dom zdrobil na koščke.
To bo izučilo tisto staro veščo.
Nikar, babica. To mu ne bo všeč.
Kaj mi mar, kaj mu je všeč in kaj ne. Podrl mi bo dom?
Stric Alonzo, mislim, da ne poznate ge. Steinmetz.
Pozdravljeni.
Brez skrbi, stric. Vse je pod nadzorom.
Res krasno. –Zdaj pa imate. Razjezili ste Hrošča.
Ne, ne!
Pojdi ven!
Pojdi stran!
Ne! Hrošč, stoj!
Pojdi stran!
Stran od mene! Naj kdo ustavi to reč!
Se vam ne zdi, da bi morali pogledati, kakšen hrup je to?
Če g. Hawk reče, da ga ne smemo motiti, ga tudi ne bomo.
Hrošč!
Stric, zdaj je primeren čas, da vam vse razloživa.
Ti!
Hrošč, zdaj pa dovolj!
Greste malce ven, g. Hawk?
Hrošč! –Stran moram.
Dobro jutro, gdč. Millicent.
Dobro jutro. –Ga. Steinmetz!
Sem vam rekla, da ima g. Hawk delo.
Utihnite že! In poberite se z moje stavbe!
Gotovo obstaja način, da ta avto začne ubogati.
Ne bi mu rada grozila. Samo pomagati nama hoče.
Toda ene stvari se res boji.
Ustavi se, Hrošč. Da mi ne bo treba tega storiti.
Prosim, storite to, babica.
Dobro, Hrošč.
Slučajno poznam odpad za avtomobile …
Ne bi rada poklicala g. Poštenjaka, lastnika odpada.
Tega seveda ne bi storila. In mislim, da Hrošč to ve.
Ampak vedno deluje.
Kako lepo jutro. Prav uživala sem.
Ste si zapomnili ime gospoda, ki naj bi podrl moj gasilski dom?
Loostgarten iz Podjetja za rušenje Loostgarten.
Zapisala si bom. To bomo še potrebovali.
Vseeno hvala, Millie. Adijo!
Millie je stevardesa za letalsko družbo Hawk.
Tudi ona nima njegovega naslova. –Lahko jaz nekaj rečem?
Ne. Še vedno sem jezna nate, ker nisi skrbel za babico.
Če ne vemo, kje dela, potem z mojo zamislijo ne bo nič.
Si bomo pa kaj drugega izmislili. –Nekaj bom povedal.
Stricu Alonzu sem vsako leto pošiljal čestitko za božič.
Tu je njegov naslov. –Willoughby, ti si čudovit.
Loostgarten pri telefonu. –Alonzo Hawk tu.
Loostgarten, prišlo je do majhne spremembe načrta.
Ni treba, da nocoj zrušiš gasilski dom.
Hočem pa, da zrušiš hišo na Oleandrovi ulici 343.
Si boš zapomnil? Oleandrova 343. –Dobro.
Zapiši si. –Ja, g. Hawk.
Ne bi rad videl, da ostaneš brez dela.
Čudoviti ste bili.
Vem, da je ura tri zjutraj. Ne morem spati.
Saj ste moj zdravnik, kajne?
Včasih najbolj pomagajo stari recepti.
Ste kdaj poskusili šteti ovce? –Ovce?
Predstavljajte si zelen travnik,
belo ograjo,
čredo ljubkih ovčic,
ki začnejo skakati čez ograjo.
Ena ovca … –Šest ovc, sedem ovc,
osem ovc, devet ovc …
Na pomoč!
Kaj je? –Oprostite, ker vas motim sredi noči.
Toda pri mojem poslu si ne morem privoščiti napak.
O čem pa govoriš?
O naslovu, ki ste mi ga dali po telefonu.
Kaj je z njim? –Oleandrova 343.
Ste prepričani, da je prav?
Seveda sem, osel. Poznam ga kot lasten naslov.
Čakaj malo. To je res moj naslov.
Loostgarten, ne! To je moja hiša.
Ti osel neumni! Tokrat si si res nakopal težave.
Ti!
HAWK SE JE PRED AL
Premagali smo ga! Vedela sem, da je to preveč zanj.
Halo? Dobro jutro, g. Hawk.
Zdaj, ko je vsega konec, vam moram povedati,
da cenim vašo vnemo, s katero ste se borili za ljubko hišico.
Hvala, g. Hawk.
Premislil sem si zaradi nesreče, ki je doletela mene.
Spoznal sem, kako grozno je, če izgubiš nekaj, kar imaš rad.
Kaj pa se je zgodilo, g. Hawk?
Neki zmedeni človek je prišel in mi porušil hišo. Do tal.
G. Hawku je nekdo podrl hišo.
Kako grozno. –A mi je koristilo.
Spoznal sem namreč, da ne smem več rušiti lepih starih stavb.
Zato si ne mešajte več svoje lepe glavice.
Ste me razumeli? –Ja, g. Hawk. Hvala.
Oglasil se bom kaj pri vas, da spijeva skodelico čaja. Adijo!
Vedno pravim, da ste dober mož. –Kaj pa govoriš, butelj?
Odpovedali ste se Plazi. –Ste tudi vi nasedli tej zgodbi?
G. Hawk, ne smete se spet tega lotiti. –Seveda se lahko.
Lahko rečem, da so me narobe razumeli in to napisali zato,
da me spravijo na slab glas. To je stara potegavščina.
Že dolgo jo poznam. –Bomo spet preganjali starko?
Zgrabili jo bomo za vrat.
Ko bi le babica kmalu prišla. Brez nje ne moreva proslavljati.
A lahko izkoristiva priložnost za pogovor v dvoje.
Nikoli ni priložnosti za to. Vedno kaj pride vmes.
Hvala.
Nicole, nekaj bi ti rad rekel. –Kaj pa, Willoughby?
Sem ti kdaj povedal, da je bil moj pradedek eden prvih,
ki so se v sodu podali čez Niagarske slapove?
Je prišel cel ven? –Ne vem. Nikoli ga niso našli.
Poklicat grem babico.
Nocoj imamo dobrega jastoga. Seveda. Nobenega jastoga.
Saj sem hotela poklicati. A sem si mislila,
kako lepo jima je, ko jima nisem jaz v napoto.
Babica, zelo te imam rada, a spletkarjenja imam že dovolj.
Pridi sem, kot si obljubila. Če se bom poročila z Willoughbyjem,
bi ga rada sama zašila. –Kar brez mene začnita.
Mislim, da bom raje doma počivala. Adijo!
Zdaj pa nadaljujte s svojo čudovito zgodbo o kravah.
Prisežem, da nisem še nikoli videl lepe ženske, kot ste vi,
ki bi se tako zanimala za krave.
To je povsem naravno, g. Judson.
Krava namreč ni le koristna, ampak tudi dekorativna žival.
Kajne?
Kot sem že rekel, imam lepo posestvo v Oregonu.
Zakaj pa to počnete? –Ne vem zagotovo.
Mislim, da sem to nekoč videla v nekem filmu.
O, ne!
Samo da dobim v roke suroveža, ki je to storil!
Bič bi bil predober zanj.
Kaj, za božjo voljo …?
G. Hawk je!
Hrošč, nikar!
Reši se, kdor se more!
Hrošč je šel najbrž po pomoč.
Upam, da se bo lahko prebil. Najbrž so zaprli cesto.
Dobro, Steinmetzovka.
Vemo, da ste notri. Obkolili smo vas.
Deset minut vam dam, da poberete stvari in izginete.
Potem pa to luknjo zmeljem v prah.
Počakajte, gospod. Gospa je pod mojim osebnim varstvom.
Ostala bo tu. –Deset minut, Steinmetz.
Če se vrneva k mojemu pradedku na Niagarske slapove …
Mislim, da nisem prav povedal. Povedati sem hotel,
da čeprav Whitfieldi izgledamo kot zajci,
smo vedno radi imeli izzive, vonj po nevarnosti.
Avtocesto k pustolovščinam. –Ja, Willoughby?
Zato bi se rad še naprej videval s tabo.
S tem ne mislim, da mi tvoj zunanji videz ni všeč,
všeč mi je to, da je na tebi nekaj nevarnega,
kot da se bo kaj zgodilo.
Prav imaš, Willoughby.
Mislim, da smo pobrali prijatelja.
Še tri minute, Steinmetzovka. To je vaša zadnja priložnost.
Kar začni, Hawk. Ostala bova tu.
Mislim, da bi bili kapitanu Steinmetzu všeč.
Njegove vrste človek ste. –Hvala.
Pozor! Še ena minuta.
Gospodje, vžgite motorje.
Vsiljivci so tu. Pripraviva se.
Mislim, da bi bilo kapitanu všeč, če bi tole dali na glavo.
Počaščen bom, gospa.
Številka ena, pripravljeni? –Ja, g. Hawk.
Z vso hitrostjo naprej!
Ogenj!
Na pomoč! –Prenehajte z ognjem!
Dober strel. –Hvala. Ta nam bo zdaj dal mir.
Harry, z gosenicami naprej! –Dobro, g. Hawk.
Ogenj!
Ne!
Prenehajte z ognjem.
Še enega sva se rešila. Hudiče sva pognala v dir. Ogenj!
Je z vami vse v redu? –Naj vas ne skrbi zame.
Skrbi pa me to, da sva brez streliva.
Zdaj gremo pa vsi skupaj.
Brez obžalovanja, gospa. Naredila sva vse, kar sva mogla.
Pripravljeni?
Vozite! Hitro! Stran!
Živjo, babica!
Ti navihanka. Moškega ima. Ni čudno, da ni hotela z nama.
Hitreje!
Nazaj!
Glej, kod voziš!
Kako si drzneš vpiti name, osel kratkovidni?
Kaj se pa greš?
Zdaj pa dovolj, Hrošč.
Misliš, da te bo ubogal? Nimaš možnosti.
Hrošč, če se takoj ne ustaviš, ne boš povabljen na poroko.
Spet vi, g. Hawk. –Rešite me.
Lovijo me.
Kdo vas lovi? –Majhni avti. Na stotine jih je.
Jih ne vidiš, osel?
G. Hawk, pridite z mano na postajo. –Z veseljem.
In kaj je bilo potem? –Willoughby mu je rekel,
da ne bo povabljen na poroko, če se takoj ne ustavi.
Samo malo. Na kakšno poroko?
Prevedel in uredil Buco