O capodoperă a naturii
atletul extrem pe distanțe lungi.
La viteză maximă folosește mai puțină energie decât orice animal de aceeași mărime.
Cangurul este modelat de locurile în care trăiește.
Unul dintre cele mai provocatoare locuri de pe pământ.
Australia este un vast loc antic.
Izolat de restul lumii pentru 40 de milioane de ani.
Este un loc al extremelor.
Mai mult o altă planetă, decât un alt continent.
AUSTRALIA Ținutul de dincolo de timp
Călătoria peste cele 3 milioane de mile pătrate
este ca o traversare a unui ocean de pământ uscat.
Peisajele primitive conțin bogate resurse de viață.
Australia este aproape egală ca dimensiune cu Statele Unite.
Este cel mai uscat continent cu vegetație de pe Pământ.
Înconjurat de trei oceane este cea mai mare insulă.
Nu are granițe cu nicio țară.
Aici, cele mai vechi roci de pe Pământ conțin fosile de la începuturile vieții.
În inima sa sunt lanțuri muntoase ce rivalizau odată cu Everestul.
înălțate și apoi uzate de timp
și rămășițe ale unei vechi mări continentale.
Multe din animalele native ale Australiei sunt unice.
Călătoria lor pe acestă plută-continent
le-a dus prin păduri răcoroase și deșerturi fierbinți
și le-a schimbat pentru totdeauna.
Supraviețuitorii au fost căliți de sărăcie și incertitudine.
Unii au trecut de adversități cățărându-se.
Unii au întrecut la fugă prădătorii.
Mulți s-au adaptat la condițiile grele și instabile.
Câțiva sunt neschimbați de pe vremea dinozaurilor.
Acum o largă diversitate de specii
împărtășesc riscul că viața cere să suporți.
Povestea începe cu milioane de ani în urmă
când Gondwana, marele super continent, a început să se rupă.
Africa, America de Sud și India s-au format,
dar Australia și Antartica erau încă lipite ca un continent gigant,
împădurite și luxuriante.
Acum 50 de milioane de ani despărțirea a fost completă
când Australia s-a delimitat de Antartica.
Un masiv curent oceanic a apărut în jurul polului sud
și viața în Antartica a pierit sub o pătură de gheață și zăpadă.
Australia a înaintat spre nord față de latitudinile friguroase,
și a rămas izolată pentru următorii 30 de milioane de ani.
A devenit o arcă a supraviețuirii pentru încărcătură sa de viețuitoare antice.
Vânturi uscate au început să usuce pământul
și pădurile sale umede aproape au dispărut.
În centru deșertul prelua controlul.
Plantele și animalele Australiei aveau de ales:
adaptare la condițiile uscate sau retragerea.
Acum simbolul inimii roșii a Australiei este Uluru.
Cea mai mare rocă golașă de pe Pământ.
Comemorează relațiile dintre viață și pământul său.
Astăzi Australia este cel mai plat continent de pe Pământ.
Munții săi au fost erodați până la rădăcină acum milioane de ani.
Câmpia Nullarbor de pe coasta sudică
are cele mai lungi și intacte stânci de coastă.
Odată puteai ajunge de aici în Antartica pe jos.
Dacă deșertul uscat este un ocean aceste dune paralele sunt valurile sale.
Întinzându-se dincolo de orizonturi acoperă aproape jumătate din continent.
Milioane de ani de ploi și vânturi uscate
au stors ce era bun din mare parte a solului.
În centrul roșu, nu există un tipar exact de predicție a ploilor.
Solurile sărace și climatul crud acum încearcă viața de pe acest pământ.
Natura a răspuns la condițiile schimbătoare.
Cangurul a început ca un oposum marsupial
de mărimea unui șoarece.
Cum pădurile s-au micșorat câțiva canguri au evoluat la viața în copaci
și alții au învățat să mănânce iarbă.
Când hrana este bogată masculii sunt activi
și disputele sunt reglate tradițional
cu o rundă sau două de kick-boxing.
Mamele și puii păstrează o distanță sensibilă.
Pe majoritatea continentelor animalele nasc comform anotimpurilor.
În Australia, disponibilitatea hrănii
duce la reproducerea cangurilor.
Pentru a profita de vremurile bune mama poate duce mai mulți pui
unul în buzunar, unul la picioare
și altul în burtă ca embrion.
Ea chiar poate hrăni puii
cu două forme de lapte în același timp,
câte un tip pentru fiecare generație.
Koala a evoluat de la același marsupial ca și cangurul.
Când puiul este destul de mare pentru a părăsi marsupiul
merge pe spatele mamei.
Ca și cangurul,
Koala a evoluat în pădurile umede.
Când pădurile s-au uscat, s-a adaptat să trăiască cu frunzele arborilor de cauciuc.
Acum bea puțină apă.
Sistemul său digestiv poate extrage umezeală
și nutrimente din frunze toxice pentru alte animale.
Koala folosește cât de puțină energie odihnindu-se aproape 19 ore/zi.
Unii membrii ai familiei totuși sunt activi la orice oră.
Trecând din copac în copac ei coboară în mod normal cu spatele.
În consecință, traficul intens din vârful copacilor îi poate lăsa blocați pe unii.
Pentru mulți ani, mare parte din teritoriul intern primește puțină apă.
Două treimi este clasificat drept arid și o jumătate este deșert.
Outback-cum este numit deșertul - acoperă mult din continent.
În mod normal nimic nu ar putea să supraviețuiască aici.
Ar trebui să fie un loc fără viață.
Dar nu este.
Cu cât ne uităm mai de-aproape, găsim cu atât mai multe viețuitoare
ce au înfruntat deșertul cu ingeniozitate și inventivitate.
Acum o diversitate de furnici, rozătoare, marsupiale și reptile
sunt printre cei mai de succes locuitori ai deșertului de pe Pământ.
În timpul zilei, mare parte din viața acestui ''ocean de pământ'' este ascunsă.
Multe din animalele deșertului ies după hrană în răcoarea nopții.
Acești mici șoricei țopăitori supraviețuiesc pentru că rareori au nevoie de apă.
Mare parte din apa necesară există în semințele pe care le mănâncă.
În arșița zilei se îngrămădesc în vizuine adânci
creând o atmosferă umedă ce ajută la conservarea umezelii.
În această regiune aridă, copacii mulgatree cu lemnul tare
furnizează hrană pentru una din cele 4.000 de specii de furnici ale Australiei.
La un metru jumate sub pământ
furnicile de miere atârnă ca un ciorchine auriu în cămări răcoroase și umede.
Aceste furnici specializate sunt cupe vii de miere.
Sunt hrănite de furnicile muncitoare cu nectar
colectat din seva copacilor mulga de deasupra.
Când hrana e rară
aceste cupe de miere hrănesc muncitorii regurgitând nectarul la cerere.
Depozitul lor de sub pământ este de-ajuns pentru întreaga colonie și în cele mai grele vremuri.
Australia aridă este pământul șopârlelor.
Pot fii până la 47 specii diferite într-un singur loc.
Diavolul Țepos are o limbă lipicioasă.
Aici furnicile negre sunt o hrană ce nu se termină niciodată.
Diavolul este perfect adaptat deșertului.
Pielea sa spinoasă reține umezeala din aer.
Și un sistem de canale fine de-a lungul corpului
cară apa la gură.
Cea mai mare și mai înfricoșătoare șopârlă de deșert este perentia - varanul gigant.
Este și prădător și mâncător de leșuri.
Această șopârlă poate depăși 2 metri în lungime, depășind la fugă un om.
Vânează orice, inclusiv cel mai agresiv
și mortal șarpe al Australiei, King Brown.
Câteodată chiar și un varan nu poate face față lui King Brown.
Veninul său poate ucide un om în minute.
Din fericire varanul este imun.
În timp ce mare parte din viață s-a adaptat pentru uscatul din interior,
câteva plante și animale s-au retras în munții de pe coasta de est.
Aici văi umede și culmi răcoroase
sunt un rai pentru legăturile Australiei cu trecutul.
În ascunzișuri răspândite în pădurea tropicală primitivă
prosperă azi descendenți ai plantelor și animalelor Gondwanei.
Acești copaci de pe plaja Antarcticii au început să crească acum 3-5.000 ani.
Dar rădăcinile lor sunt în anticul super-continent.
Majoritatea plantelor și animalelor din Australia
au început evoluția în păduri umede și răcoroase ca aceasta.
Una dintre cel mai remarcabile legături cu lumea veche
se află în pâraiele și râurile de pe coasta de est.
Platypus alăptează ca un mamifer.
Totuși depune ouă ca o reptilă.
Vânează sub apă cu ochii închiși
folosind senzori electrici.
Primii europeni care l-au văzut au fost uluiți.
Pentru ei era o contradicție vie, dacă nu o glumă.
Platypus totuși a supraviețuit 120 milioane de ani.
Astăzi nu mai există nicăieri pe Pământ.
Cea mai apropiată rudă în viață
este Echidna.
Cu botul său tubular și o lungă limbă lipicioasă
trăiește cu furnici și termite.
Spre deosebire de Platypus, Echidna s-a mutat din pădurile răcoroase
și acum se găsește pe întreg continentul.
Când e amenințată se bagă repede în pământ
afișând doar țepii ascuțiți atacatorului.
Seceta,
poate dura luni sau ani.
Perioadele lungi fără ploi încearcă viețuitoarele la maxim.
Tinerii și bătrânii sunt primii care simt efectele.
Cerul liber, pământul uscat și căldura devine regula vieții.
Unii pier înainte de prima ploaie.
Acum cangurii deșertului
apelează la o altă strategie remarcabilă de supraviețuire.
Femela poate opri creșterea embrionului său
păstrându-l într-o stare suspendată până la îmbunătățirea condițiilor.
Abia atunci va naște.
Pentru puii deja născuți viitorul e incert.
Dar embrionul va fi gata când vremurile bune se întorc.
Cangurii supraviețuitori, ori se vor muta pe un alt teritoriu în cautarea hranei,
ori se vor îngrămădi lângă oazele rămase cât timp mai rămâne ceva iarbă.
Familiile de emu au aceleași decizii grele de luat.
Orice vor decide va fi riscant.
Ieșirea din secetă este imprevizibilă
și de multe ori apare la mult timp de când era necesară.
În fiecare an sezonul tropical umed aduce furtuni
și inundații în nordul îndepărtat al Australiei.
În timp ce musonul desface cortine de ploi începe o transformare.
Odată cu inundarea ținuturilor umede crocodilii ies din ochiurile de apă
unde au fost constrânși să stea în timpul sezonului uscat.
Vor construi cuiburi deasupra nivelului apei
și vor depune aproape 100 de ouă.
Rețele vaste de ținuturi umede, uscate pe timpul utimului sezon, sunt inundate iar.
Câteodată acest puternic eveniment poate transforma și centrul arid.
În anii când ploile sunt mai bogate și mai raspândite ca de obicei
apa se scurge în interior spre pământul uscat.
Îndreptându-se ușor spre sud, apa se răspândește pe câmpii.
În 6 luni sau mai mult, poate ajunge în centrul continentului.
Sub cerul fără nori, apa se furișează încet în interior...
umplând sute de albii uscate.
În albii uscate și nisipoase milioane de ouă rezistente la secetă
așteaptă ca niște semințe.
Viața subterană, ce a fost adormită ani de zile, începe să trăiască.
Stimulată de apa infiltrată
broasca din vizuină se trezește din lungul somn.
Cu grijă deschide membrana ce i-a păstrat umezeală în timpul secetei.
Ca și broasca, multe viețuitoare sunt afectate
de vremurile bune ce vin.
Alertate de un program străvechi din mintea lor
egretele sosesc și iau poziții de vânat.
Peștii deja încep reproducerea în ape ce acum o săptămână
erau doar urme de nisip uscat.
Mii de păsări de baltă se adună într-o frenezie a hrănii și reproducerii
ce poate avea loc doar o dată sau de două ori într-un deceniu.
În scurt timp deșertul strălucește în culoarea noii vieți.
Unul din puținii prădători din aceste locuri participă de asemenea la prosperitate.
Câinele sălbatic al Australiei - Dingo,
sosit din apropiata Asie acum 4.000 de ani.
Pui săi se vor hrăni cu rozătoarele și reptilele
care de asemenea se multiplică în condițiile de abundență.
Zeci de mii de pelicani
sunt atrași de irezistibila chemare a apei din interior.
Răspunzând reflexiilor de departe din cer
păsările zboară sute de mile pentru a se aduna pe malurile noilor lacuri din deșert.
Cu mai mult de jumătate de milion de păsări
colonii de această dimensiune sunt un eveniment rar.
Pelicanii de obicei se reproduc în mici comunități împrăștiate
făcând un pui pe an.
Aici vor face 5 sau mai mulți în succesiuni rapide
și continuă așa cât timp există rezerve de hrană.
Milioane de ani în urmă
pelicanii se reproduceau în marele sistem de lacuri ce acoperea interiorul continentului.
Cunoștințe ancestrale se pare că îi atrag în locurile primordiale.
Apa își termină călătoria în centrul continentului în lacul Eyre.
Aproape 1,5 milioane de km pătrați
ai continentului drenează în cel mai mare lac sărat uscat.
Se umple complet doar de două ori pe secol.
Inevitabil curgerea apei se oprește.
Pământul și soarele strălucitor absorb apele stătătoare, unde viața
nou născută există un timp limitat.
Prinși de retragerea apelor
unii din acești pești vor fi o ultimă masă pentru păsări.
Alte milioane se vor întoarce în nămolul râurilor
îngrășându-l pentru generația următoare.
Cu rezervele de hrană în scădere
marile cârduri de pelicani devin iarăși nomazi
îndreptându-se spre acel luciu de apă de la orizont.
Cei care fug prea târziu se întorc în pământ.
Deșertul familiar va recupera acum acest loc.
Soarele îl va scoroji, vânturile îl vor usca.
Majoritatea viețuitoarelor se vor refugia sub pământ.
Unele vor pleca spre marginile acestui imens continent
și cei mai duri vor aștepta un nou potop în viitor.
În Australia viața a făcut o nemaipomenită înțelegere cu un climat nesigur.
Continentul a fost o corabie a refugiului
pentru o ordine alternativă a vieții antice.
În timp ce se furișa în nord printre ere,
pasagerii săi au trebuit să se adapteze iar și iar.
În acest pământ dincolo de timp
viața a învățat să treacă peste vremurile grele și să înflorească în cele bune.
Dincolo de simpla supraviețuire viața a triumfat în Australia.
Traducerea și adaptarea: -moviebox-