Добре е да светнете и тази лампа.
100000. Банката в Дохърти никога не е имала толкова в брой.
- Не се тревожете за това. - Лека нощ.
- Ти и Еди стойте отвън. - Добре.
Спокойно, Бил. - Стафорд.
Прати двама отзад и сложи двама откъм главната. Живо.
Затвори вратата.
Кефиш се там горе. Аз съм като лайно на пътя. Мършава улична котка.
Само ми кажи нещо.
Големия шум е тук, нали?
Аз, Каринча ти казвам - светата Дева и вси светии знаят истината,
че в битката при Ричмънд, за 9 дни, убих колко?
Каква е разликата? Най-малко 20.
Какво искаш? Не вярваш ли какво ти казвам?
Бях тръбач на седми полк.
Мога да издухам слон с въздуха в мен. Да!
Но полка ми взе тръбата. Не знам защо.
Като бутилката ми с уиски.
Тази Улична котка горе си мисли, че е за добро. Всичко което ми остана...
е медала ми, който си мисля, би ми донесъл бутилка.
Но казват, че не е хубаво.
За кое са добри, за медалите?
На война те са приятели.
След като се върнеш в къщи, не са полезни, по дяволите.
Но ти обаче - ти си човек който знае.
Как си?
Гледай сега.
Отново седем.
- Да вървим. - Знаеш какво да правиш. Побързай.
Добър вечер.
Разкарай го от тук.
Стафорд?
Стафорд, сержант. Къде сте? Бил? Джонс?
Хей Ед, виждаш ли останалите? Не и от тук.
- Още веднъж седем. - Седем.
Николс, не загуби ли достатъчно?
Забрави за това, Николс, не залагай това.
Осъзнай се.
Това не струва нищо.
Това е друго нещо. Ще го купя, ако я заложиш и нея също.
Хубав часовник, ще платя много за него.
Добре.
Хей, какво беше това?
Седни.
Седни и яж.
Заровете ти са фалшиви.
Опитай тези.
Хей, казах ти да ядеш, нали?
Тихо.
- Не обичаш ли музика с вечерята? - Не го прави отново.
Съжалявам.
Пет.
Ти си, страннико.
Покажи им, шефе.
Това е то. - Седем.
Спечели. - Благодаря.
- Той ми е приятел. И е щедър. Не може да го биете на зарове и пищови.
Една вечер видях да сваля 20 души за 10 секунди.
Лъжец.
- Няма нищо смешно. - Много приказваш.
Истината ви казвам. Може да не бяха 20, но не по-малко от 10.
- Как ги преброи? - Уличната котка вижда в тъмното.
Добре.
Свършихме работата, Фъргюсън. Колата замина.
- Банката. Убиха ги. Всичките.
Сейфът. Те...
Те го откараха. - Извикайте лекар!
Успокойте се. Не може да влезете.
Дръпнете се. Докато не дойде шерифа не може да влезете.
- Съвършена работа. - Професионалисти.
Какво си очаквал да вземат, малко дребни?
Но къде ни оставят всички нас?
Назад, всички.
Какво е това? - Отмъкнали са сейфа. Влезте.
Не съм чул нищо, когато е станало.
Хайде, Джейн. Да се поразходим.
Никога не ти пука за нищо. И аз предпочитам да не съм в тълпата.
Не го вземай присърце. Аз само минавам от тук.
Тихо, тишина моля. Ще обяснявам.
Мълиган, иди при полковник Рафърти и му кажи да дойде незабавно.
Добре. Отивам. Пуснете ме да мина.
Нуждаем се от доброволци. - Знам. Хариман вече ги събира.
Ако преминат в Мексико, край. Сам, може ли да повикаш началника?
В сейфа има 100000 долара, армейски пари.
Чакай, чакай.
Колинс, ти отиваш към Лос Палос. Останалите идват с мен към границата.
Те са обрали банката, а Джейн?
Да, така е.
Ако имам парите ще пия уиски, докато не се спиртосам.
Хей вие, в каруцата, обръщайте назад.
Няма Уинчестър, който да може да стреля и на половината от това разстояние.
"Вирджиниан Брадърс"
"Най-великите акробати на света."
В Сейнт Луис - може би.
Претърсихме навсякъде, полковник.
Няма никакви следи.
Не ми остава нищо, освен да уведомя генерал Пъркинс.
Полковник, нека да ги потърся още един ден.
Господа.
Някой наоколо да е загубвал сейф?
Не се отнесоха приятелски, когато им казах да го върнат.
На вашите заповеди, полковник.
Беше голам къдмет, полковник, сейфа да се намери.
- Не са тукашни. - Те са от Сейнт Луис.
- Сър, изчакайте наградата си.
- Погрижи се за него. И за парите му.
- Ето. Сигурно си жаден след тежката работа, нали?
Каруца, двутонен сейф, а?
И седем мъже. Добра работа за един ден.
Първо бяха 7 мъже, после седем трупа. Седем - като на заровете.
Трудно ли беше да ги натовариш?
Не обичам погребенията, но следващия път ще ти помогна. Ти стреляш аз товаря, а?
Хей, приятел! Каринча не се страхува от трупове.
Виждал съм много войници да умират. Какво ще кажеш за това?
При Ричмънд се бихме 9 дена и ми дадоха медал.
Какво ли добро правят медалите тези дни?
Животът днес е конски фашкии. - Това вече го каза.
- Добре, колко искаш? - Ти ми кажи.
- 2000?
- 5000.
- Добре, сержант Келър ще ти даде парите.
- Би могъл да вземеш повече.
Имаше всичките им пари, 100000. И Мексико наблизо. Можеше да си там.
Пазариш се като жена, приключи с въшливи 5000 долара,
и се отдаде на закона.
- Може да са въшливи, но са законни.
- Ако, само си представям, аз планирах този обир, извършвам го, вземам парите,
и ти дойдеш да ме спреш...
- Нож като този е добре да ми е приятел. - Ако искаш да ти е приятел...
Искаш ли два?
- Два?
Хей, Улична котке.
Не го ли харесваш?
Хей.
Какво ще кажеш? Става, а?
От тук.
- Разпиши се тук.
Един мъж, довят в града, с 5000 долара е интересно нещо.
Номер 7. Най-хубавата и точно до моята.
За дълго ли? - Само минавам.
- Никога не се знае.
- Ти също ли минаваш от тук?
- Да.
Сабата.
Трудно ми е да те разпозная вече.
- Заради сейфа ли? Какво би направил на мое място?
- Аз? Щях да запазя парите.
- Излизаш от ритъм.
- Стингъл, този път направи грешка.
Опита да откраднеш 100000, за да купиш земя, през която ще мине железницата.
И всичко заради твоята алчност и грандоманията ти...
предприе тази глупашка стъпка.
Рискът беше твърде голям.
Аз... се срамувам от всичко това, както и Фъргюсън.
Нали? Всичко което знам е, че напускам този град.
Не, полковника няма да остави всичко така.
Ще разследва разбира се, и ще започне от върховете.
- Момент, съдия О'Хара.
Никога няма да напуснете Дохърти.
- Стингъл, недей!
- Добре.
- Така е по-добре. Ще си тук с останалите.
Добре... - Осуалд.
Искам да се погрижите за Вирджиниън Брадърс и колата им.
. Не стана много добре, а Осуалд? - Лоша работа.
Затова съм тук. - Ние свършихме нашата част.
- Да.
Не се безпокой, шефа винаги си плаща.
- Осуалд. - Какво?
- Какво да правим с каруцата. - Ще пратя трима да я скрият.
- За какво си се замислил толкова здраво?
- Един лост и акробат и си в банката. През горния прозорец.
- Вземи си наградата от армията и изчезвай. Не търси неприятности.
- Онези акробати са участвали в обира.
И след това изчезнаха.
Хей!
- Махнете се от този фургон. - Кой си ти?
- Май е гробаря ти.
Един от хората на Стингъл. - Това обяснява всичко.
- Влез.
"Всички мъже надарени с голям талант
също така и с изключителна мощ...
могат да водят и използват обикновените хора."
Е? - Всичко е направено.
Вирджиниън Брадърс и хората от Сейнт Луис вече са мъртви.
Вие сте единствените, които знаят за обира.
- Ти сигурен ли си?
Не искам да разговаряме.
- Четири шанса, Осуалд
Три да умреш...
един да живееш.
- Остави това, Стингъл.
- Не искаш да играеш ли? Искаш алтернатива.
Добре. Нали не мислиш, че човек като теб може да ме застреля?
Осуалд, обичам живота на ръба.
Струва си да можеш да застанеш пред смъртта без да показваш страх.
Факт е, че това ми достовя удоволствие.
- 600 фута? Това е невъзможно.
- Умният си знае мярката.
- Стингъл, този фургон на акробатите е доказателство срещу теб.
Така че ако искаш да го имаш, ще ти струва 10000 долара.
- Ела тук и ще ти ги дам.
- Идвам.
Стингъл, не опитвай трикове.
Ще стреляш на вятъра.
Не стреляй в духове, Стингъл.
Не стреляй по вятъра.
Не трябваше да правиш това, Стингъл.
Сега цената стана 20000.
Сега пък къде отиде, по дяволите?!
Ето го.
- Накара ги да потичат за парите си.
Нямам нищо общо с това.
- Тогава пази си коня отпочинал...
или хората може да кажат...
че е тичал наоколо за удоволствие, нали?
Къде отиваш сега?
- Да се поразходя.
- Хей, Сабата, Уличната котка. - По-добре да се махаме.
Мисля, че се нуждае от нас.
Аха, Улична котка се е справил отново.
- Лондон, Париж...
Мечтая за тях.
Още когато бях дете.
И досега си мечтая.
Един по-добър живот, с пари.
От това се нуждаем за да се измъкнем от тук.
Ех, Банджо. Ако беше взел тези пари, суга да бяхме на път за Европа.
Ти и аз заедно, завинаги заедно, завинаги.
Банджо, какво става? Да не си болен?
- Не, нищо. Сънувах. - Да - сънища, сънища.
Ние сме добра двойка. Ти и аз.
Имам с какво да изкарвам пари.
Ти дрънкаш на това тъпо банджо.
- Слънцето изгря.
- Къде отиваш?
Банджо? - Довиждане.
- Здравей.
Не мога да ти го кажа ей-така.
- Колко ще ми струва това, което ще ми кажеш?
- 200 долара.
Бягам от Денвър. Затова съм тук. Знам всичко което става в този град.
Стингъл не смята да плати тези 20000 долара
- Няма ли? Откъде знаеш?
- Жените говорят много, когато правят любов.
Факт е, че даже съдия О'Хара или Фъргюсън няма да платят.
- О, така ли?
- Те смятат че исканията ти ще стават по-високи и по-високи.
Колкото всичко, което е в сейфа, може би.
- Какво предлагаш?
- Нищо не предлагам. Това е твоя идея.
Много е рисковано, а ти не щеш партньор. Дължиш ми 200 долара.
Полезно е да си наоколо.
- Извинете, лейди.
Ако Стингъл ме кани на вечеря, защо не дойде и да ми го каже?
Тук си защото аз така искам.
Стингъл, седни.
Тези 20000 които искам, не са достатъчни.
Бих желал повече пари.
Не ти харесва. Много лошо.
Но бизнеса си е бизнес.
Сега са 30000. - 30000 долара?
Можеш да купиш Тексас за толкова. - Да, вярно.
Май не това е намерението ти.
Сега ти се интересуваш от купуване на земя,
която ще поскъпне двойно или повече,
защото рано или късно през нея ще мине железницата.
Така. Ще се споразумеем ли на определената цена?
Не е разумно от твоя страна, Стингъл.
Ако не изляза жив от тук, полковник Рафърти ще бъде информиран за всичко.
Дай 30000 на О'Хара.
До 8 часа сутринта.
- Много благородно.
- И аз мисля така.
- Видя ли? Казах ти да не се тревожиш за него.
Познавам този човек. Казах че ще се върне. Къде ми са парите?
- Скоро ще има достатъчно пари за всички.
- Да ти вярвам ли? - Не се доверяваш на Сабата?
Нищо. Ще чакам.
- Те не са свикнали да плащат
Те не са свикнали да плащат
- Разкарай се защото ще трябва да платя погребението ти.
- Единствено можеше да ни предаде Осуалд и той е елиминиран.
Няма причина да се страхуваме от никой. Той няма доказателства против нас.
- Грешиш. Знае всичко за нас.
Знам какво говоря. Ако е държавен служител, тогава...
- Той е нищо. Той е скитник, преследващ парите ни.
Първо 10000 сега 30000.
По-евтино ще е да го унищожим. Нуждаем се от външен човек.
Мисля че се сещам за точния човек.
- Шарки, Шарки, кирливи глупако.
Ще отговаряш когато те вика майка ти! Разбра ли?
Шарки.
Колко време ще чакам?
Очаквам да хванеш Малорис. По-добре е да ги застреляш.
Те ти откраднаха жената, а теб не те е грижа.
Тази работа трябва да свърши, или те ще ни застрелят.
Добре, какво ще направиш по въпроса?
- Ти я продаде на Малорис. - Кой?
Как можа да го кажеш? Искаш да ме арестуват ли?
- Мамо, стига мамо.
Хей, какво е това?
- Имам малко работа за сина ти. - Аз ще преговарям.
Колко ще платите на момчето? - 1000 долара.
500 сега и остатъка...
когато се свърши работата.
- Какво чакаш, заминавай!
И се върни днес...
с парите.
- Носи се слух, че много пиеш.
Алкохола може да накара ръцете ти да треперят.
Виждаш ли ония съчки? Гледай.
Една беше достатъчно.
- Трябва да ти кажа, че преди да дойдеш, Дохърти беше спокоен град.
Дяволът е в теб. Не само аз го казвам. Питай падре Браун или Уличната котка.
- Хей, Сабата.
Когато спра да се смея, ти си мъртъв.
Като тор, а? Помага на житото да порасне, нали?
- Почакай. - Шерифе, бях тук.
Беше замозащита. Видях го. - Бъди наоколо. Може да ми потрябваш.
Хей, почакай.
- Чудя се докъде ще стигне. И къде ще отиде?
- На негова страна съм... засега.
Чакам.
Проклинам майка си, баща си, брат си и цялата си фамилия!
Какво ще кажеш? Залагам го.
Спечелих го при Ричмънд. Седемдневната битка.
Това е сребро. - Вземи го, Банджо.
Не.
Нищо. Май не е сребро, а?
- Ще играя за това, което ще направиш за Сабата.
Добре. 10 долара. - 5000.
Да се обзаложим за кожата на Сабата.
Искам да видя какво ще направи.
Седни, загубен нерез.
Кой? Аз?
Загубен нерез, а?
Хубаво, а?
Твърде си близо до един специфичен нерез.
- Отец Браун ще поръча една и за теб.
Той винаги си губи времето за литургии за умрели и никой не плаща.
- Самозащита, а, г-н Фърюсън? - Аха. Ще го кажа на шерифа.
- Не знам какво да правя, Сабата не е добър християнин.
- Кажи му, че искам да го видя, колкото може по-скоро.
- Да, отче Браун. - Сега и ти също. Какво става с теб?
- Честно казано, това е само един нещастен случаи.
Хей, Улична котке.
Хей.
Не може ли да послъжеш малко, когато се наложи?
Само да кажеш "да" вместо "не".
Отнесени от вятъра, а?
- От армията.
- Отец Браун иска да те види.
- Отец Браун.
Искали сте да ме видите?
И така, отче?
- Виж, синко. Всичко, което правиш не е добро, и не само това.
Не е човешко.
Ако беше дошъл по-рано, щяхме да избегнем кървавата баня.
Животът е дар божи.
Той е свещено нещо и трябва да се уважава.
- Отче?
- Да? Почувствах студенина. Да?
- Причиних доста неприятности напоследък.
Така че, искам да ти оставя едно предложение.
- Благодаря.
- Банджо, какво правиш тук?
- Свиря реквием, за отец Браун.
- Той няма нужда от теб. - Не се знае.
Неведоми са пътищата господни.
- Сабата!
- Сега виждате ли духове?
- Съжалявам за вашия отец Браун.
Един пристъп на кашлица го уби.
Да? 30000.
- Дай ни още един ден.
- Непременно, но за 60000.
Какво ще кажете? - Това са много пари, но ще ги дадем.
- Трябва ни време да ги съберем. Нямаме толкова пари.
- Опичайте си акъла.
60000 утре.
На обяд при Лос Палос.
- Нека му ги занесем. Ако замине - ще е за добро.
- Няма да спре да ни тормози. Глупаво беше, че не намерих човека.
- Какво си намислил, Стингъл?
- Той живее в бара. Казват му Банджо.
- Знаем какво има Сабата до тук. А ти?
- Аз чакам.
- За какво? Някой да ти плати да му посвириш на банджо ли?
Не тук. Ще трябва да ги убиеш. - Няма да е за пръв път.
Какво искаш да кажеш с това?
- Банджо. Петима те чакат долу. Мисля че искат да свирят с теб.
- Хей, Банджо!
- Трябва да тръгвам, Джейн.
- Обиколил съм страната. Чух за теб в Тексас.
- Няма някой наоколо, който да се опре на Клейтънс.
- Ние приключваме, Банджо.
- Тъжно е да умреш далеко от къщи.
- Банджо!
- Точно в сърцето. Помня го.
- Ти го познаваш? - Веднъж бяхме комбина.
Банджо!
Банджо.
- Ей, да те черпя едно преди да е довтасал шерифа.
- Банджо! Благодаря ти, Господи.
- Ела, ще те черпя. Искам да те питам нещо.
Имам работа за теб. Ако приемеш - тази чанта е твоя.
Парите не са малко.
Това е наградата ми от армията.
- Какво казваш? Включваш ли се? - Все още не сме партньори.
- За какво става дума?
- Сделката ще е утре на обяд при Лос Палос.
Ще отидем ли?
- Ще отидем.
- Ще ги прибера на сигурно място.
- Слънцето вече е високо. - Ще дойдат.
- Всичко точно ли е?
- Да.
- Тогава няма да гледаме.
Ти... какво си мислиш?
- Някой язди насам.
Идва към нас.
Слиза от коня.
Тук е.
Махни се от там, Каринча.
Ние си приличаме.
- Не съм от правилната страна. - Коя страна е това?
- Не страната срещу закона.
- И се намери срещу Банджо.
Не съм отец Браун.
Каринча. Не си драпай въшките.
Аз на юг, ти на север.
Може и да доживеем старини.
Освен ако не се срещнем отново.
- Няма да ме убиеш за 5000 долара.
Ти ще вземеш много повече от 5000. Колко?
Колко? Отговори ми.
Искаш ли да знаеш?
Колко?
100000, не 5000.
Само което беше в сейфа.
- Имаш 60000 долара в ръцете си. И те се страхуват от теб.
По-скоро биха платили 100000 на някой да те убие.
Давай, защо не ме убиеш?
Веднъж го каза - неведоми са пътищата Господни.
И е истина!
Махай се.
- Хей, амиго!
Това е Сабата и ти загуби, нали?
- Много скоро тук ще стане малко горещо.
- Повече отколкото в Мексико, сигурен съм.
Хей, чантата.
Чакай. Към Мексико, а?
- Добре.
- Никога няма да го пипнеш. Ще ти струва много повече от това.
- Парите все още са там и можеш да опиташ отново.
- Този път няма да пропусна. - Вкарай го вътре и е твой.
Хванете го!
Той ни води към смърта си. Няма изход. Това е капан.
Назад, назад обръщай.
- Запази остатъка от динамита.
Да вървим.
- Уличната котка ще ни чака при Аква Дулсе.
- Текила, като че ли е в склада.
- Един по-малко.
- Изкарай го навън. Да изглежда като заспал на пост.
Сега нямаме много време. Рано или късно ще ни забележат.
По-добре да се огледаме.
- Хей, Слим! Не си ли видял момчетата все още?
Ще изпратя някой до Аква Дулсе да ги чака.
- Хей, Хулио.
Къде отиде брат ти? - Не съм му бавачка.
- Не е смешно. Един ден ти ще ти се изсмея в мазното лице.
Къде е Текила? Виждал ли си го?
- Кротко.
- Текила, спиш ли, а?
Убили са Текила!
Излизайте всички, убили са Текила!
Задръж, задръжте момчета. Какво да правим, г-н Стингъл?
- Тръгвай.
- Да започваме. Да претърсим ранчото.
Искам този дето уби Текила.
Стаут, върви от другата страна.
- Улична котка. - Ти луд ли си?
- Той ми е приятел. - Върни се там.
- Роки, вземи 5 мъже и претърси склада основно.
- Застани на релсите.
Някой иска да ме остави жив.
Да тръгваме. - Също като при Ричмънд.
Един куршум - един човек.
Всеки следващ изстрел, де...
Да живее Генерал Сабата!
Хей, това се казва късмет.
Дай на нашия приятел.
Хей. Там.
Каринча. Пушката. Следвай ме.
Застани отзад на балкона.
Чакай.
Ако искаш да помогнеш на Каринча, вземи пистолета.
Стингъл, почакай. Нека да вляза, моля те.
- Стингъл, ти си мерзавец.
Сабата!
Там ли си?
Какво става вътре? Отвори.
Ще счупя вратата. Пусни ме.
Имам един за теб.
- Ще получиш своите 60000. - Сабата, пусни ме вътре.
- В банката са. - Какво става?
- Стой там, Каринча!
Ще ти дам сигнал.
Сега.
Преди да умреш, трябва да знаеш че мъжете с голям талант
и надарени с изключителна власт
винаги имат една последна карта.
- Знаеш ли, Стингъл, не залагам и долар на тази последна карта.
- Направихме го, човече!
- Е?
- Като при Лос Палос. Сега сме наравно.
Искам да ти кажа нещо. - Да, парите са в банката.
И могат да бъдат платени само от съдията.
О'Хара!
- Добре. Моята кожа за 60000... срещу твоята за 20000?
- Откъде бих взел толкова пари? - О'Хара би ти ги заел.
Той иска да запази репутацията си. - Да, да.
- Утре на разсъмване... при Дохърти.
Един честен дуел, Банджо.
Банджо!
Ох, човече.
От тук, шерифе.
Накрая късмета го изостави.
Сбогом на всички. Сбогом.
Не, аз ще се погрижа да го погреба.
Той би направил същото за мен.
Да те погребе? Да би го направил.
Ето. Помогни ми да се кача, Банджо.
Съжалявам, ама ти казах Джейн... аз само минавам оттук.
- Уговорката ни беше за 50 на 50.
Сега трябва да разделим наградата от армията заедно с Каринча.
Хайде, отвори я.
Заработи си ги.
- Хей, приятелю!
Кой, по дяволите, си ти?
- Не съм ли ти споменавал?
Хей, чакай. Все още сме партньори.
Синхронизиране за Blu-ray: VSD1975