Фредді, скажи їй, що я знаю, що вона зробила.
Ти можеш їй сказати? Так, серйозно.
- Ось вона. - Я знаю, як вона виглядає.
Ванессо...
твоя сестра прийшла до мене, відволікла від роботи, і каже, що ти дражниш її.
Їй не слід було цього робити, ти дуже зайнята людина.
- Це не важливо. - Важливо. Ти приніс у світ нові життя.
Без тебе ми б залишилася вагітними назавжди.
- Я запитую чому ти дражниш свою сестру? - Я не знаю.
- Хіба я не казав не дражнити її? - Ага.
- Тоді чому ти її дражниш? - Я не знаю.
Вам треба навчитися гратися разом, зрозуміло?
Гаразд. Відійдіть один від одного.
Припини!
- Я просто пришвидшила її. - Ясно.
Їй зараз 5 років, але вона росте та може почати займатися бодібілдингом...
та якось вона до тебе підійде і скаже: "Пам'ятаєш як ти завжди штовхала мене?"
- І начистить тобі пику. - Гаразд, тату.
Деніз, хіба я не казав наглядати за ними? Дай сюди.
Алло, Фредді, я кидаю слухавку. Можеш і далі говорити якщо хочеш.
Цього б не сталося, якби в моїй кімнаті був телефон.
Якби в твоїй кімнаті був телефон, ми б тебе ніколи не бачили.
Одного дня ти б вийшла з кімнати, і ми б не знали хто ти така...
та вимагали б з тебе орендну плату.
- Мені не можна розмовляти з моїм хлопцем? - Звичайно можна.
- Де? - В будь-якому таксофоні Нью-Йорка.
Куховариш?
Зупинись.
Чавиш виноград, дражниш сестру...
скажи татові в чому проблема?
Чому мама взяла Тедді на фільм "Смертельна гонка 2000", а мене ні?
Тому що ти не можеш дивитися фільми жахів.
Всі це знають і ти теж.
Я читав тобі "Маленька Бо Піп загубила овечку"...
коли ти була маленькою, і ти плакала два тижні.
Батьки Джанет Майзер дозволяють їй таке дивитися.
Я в цьому дуже сумніваюсь.
Дозволяють.
Якщо хочеш, я подзвоню батькам Джанет Майзер, та запитаю їх, і цим зганьблю тебе.
Я йду телефонувати...
тобі краще зупинити мене...
поки я не взяв слухавку.
Це твій останній шанс...
Я беру слухавку...
Вона в мене в руці...
555-1379.
Йдуть гудки.
Молись щоб їх не було вдома.
Вони відповідають.
Алло, місіс Майзер.
Це доктор Хакстебл.
Чому я співаю?
Вибачте.
Ви дозволили Джанет дивитися "Смертельну гонку 2000"?
Гаразд... дякую.
Дозволила.
Знаєш, що це означає?
- Що? - Нічого, бо ти все ще нікуди не йдеш.
Тату, це несправедливо, всі будуть крім мене.
Ванессо, скільки разів ти благала нас...
відпустити тебе на фільм жахів...
а потім ти була такою наляканою, що мусила спати з нами?
- Двічі. - Сотні разів!
- Не сотні. - Не двічі.
Тату, ти пропустив класний фільм.
Кров була повсюди. На мені немає?
Вона не розуміється в класиці.
Якщо б не було стілянини, підривань авто і будинків, то так.
- Там вживали дуже непристойні слова. - Так.
Їй було дуже незручно. Давай я розкажу про фільм.
Почни з початку і говори повільно.
- Ванессо, вийди. - Мені не можна послухати про фільм? - Ванессо, йди в свою кімнату...
та пограйся з сестрою, і тримайся від мене подалі.
В моєму житті немає розваг.
Коли подорослішаєш, стане ще гірше.
Розкажи мені сюжет.
Банда забрала авто Макса Севеджа і він хоче його повернути.
- Це сюжет? - Так, його важко помітити.
Що справді класно, це кулемети з вогняними кулями.
А в одного чувака була велика базука, якою він взірвав все місто.
Треба подивитися цей фільм.
Ванессо!
Я все ще тут.
Було чимало бійок, вибухи кожні 6 секунд, це нормально.
Але мені дивно те, що діти, виходячи з кінотеатру, сміялись.
- Було весело. - Бачиш? У нас є один такий в домі і ми годуємо його.
Ти думаєш, що цей фільм веселий, бо не бачив кращого.
Наступного тижня будуть показувати фільм, який я любив у твоєму віці.
Я візьму тебе з собою і ти його теж полюбиш.
Так, тату.
Прекрасна ідея.
- Взяти його на фільм і показати приклад. - Так.
Який фільм?
- Хамфрі Богарт в "Касабланці"? - Ні.
Еррол Флінн у "Дон Жуані"?
- "Буремний перевал"? - Ні.
Підемо на "Кольт Кірбі і стрілянина в Ларедо".
Сам будеш його дивитися.
У нього був чарівний кінь Коко - найрозумніший кінь у світі...
він сам закручував собі сигарети.
Ми повернулись з "Ларедо"!
Ну як?
- Нормально. - Нормально? Було чудово.
Було не реалістично.
Було не реалістично?
Містер "Моя дівчина в будівлі" підриває будинки водневими бомбами...
потім виходить звідти із зачесаним волоссям, а мій фільм не реалістичний?
Головний герой вистрілив з револьвера 39 разів без перезарядки.
Він бився проти 12-ох і його капелюх ні разу не впав.
Він промчав на своєму коні Коко 600 миль і проминав ту саму скелю 14 разів.
Ну, ковбою?
Коли йдеш в кіно, не треба рахувати скелі.
Ти йдеш в кіно, щоб подивитися на Кольта Кірбі, який був справжнім героєм...
- чесним і порядним. - Він слабак.
Кольт Кірбі підкорив Захід із шестизарядним пістолетом і усмішкою, а не паяльником.
Макс Севедж вбивав тих, кого треба, або тих, хто торкався його авто.
Ти торкнувся чарівного коня Коко.
- Припини. - Він перший почав.
- Досить! Помийте руки перед обідом, з милом. - Так, мем.
Кольт Кірбі надер би дупу Максу Севеджу.
- Так! - Ні!
Стійте, ковбойки. Чому такий галас?
Що?
По нашому: "В чому проблема"?
Руді називає мене дитиною через "Смертельну гонку 2000".
- Неправда! - Правда!
Неправда.
Що ти сказала?
Я назвала її боягузкою.
- Неправда! - Правда!
Припиніть!
Руді, йди допоможи мамі на кухні.
- Йди допоможи мамі на кухні. - Вже?
Мені треба сказати "Вже"?
Кліфе?
Мені сподобалась вечеря, а тобі?
Салат, трохи лососини.
- Потрібно їсти таку легку їжу частіше. - Ага.
Я голодний.
Я теж.
У нас ще є трохи курки.
Сир з крекерами.
Сир з крекерами!
Зараз принесу!
Швейцарський сир з крекерами.
Швейцарський надто сухий.
- Тоді Чеддер. - Гаразд.
Сир Чеддер з крекерами.
З якими крекерами?
З сиром.
- Крекери з сиром і сир Чеддер. - Гаразд.
Візьми хліба.
- Хліб, сир Чеддер, так? - Так.
Злегка підсмажені.
Ти хочеш...
хліб, сир Чеддер, злегка підсмажені.
- Саме так. - Гаразд.
Кліфе, я передумала...
давай просто доїмо курку?
- Давай просто принесемо холодильник? - Підтримую!
Привіт, зараз одинадцята. Я прийшла вчасно.
- Знову була з Фредді? - Він мій хлопець.
Гарно провели час?
Я знаю цю усмішку...
вона змушує батьків казати "Оу".
- Добраніч, тату. - Добраніч, доню.
- Ванессо. - Привіт, тату.
Майже готово.
Пахне добре.
- Що це? - Кава. - Кава?
- Хочеш теж? - Так, дякую.
Ванессо, можна тебе дещо запитати?
- Звичайно. - В тебе є робота вночі про яку я не знаю?
На кшталт водіння вантажівки? Чому ти п'єш каву?
Я боюся знову засинати.
- Мені наснився кошмар. - Наснився кошмар.
Вистачить. Дякую, доню.
- Ця кава міцна, правда? - Так.
Розкажи мені про свій сон.
Там була жахлива банда викрадачів людей...
- які вкрали авто Макса Севеджа, а потім... - Зачекай.
Ти боїшся того, про що ти чула 2 дні тому.
- Уяви якби ти пішла на цей фільм. - Я йшла на нього.
Як ти дістала квиток?
Це легко. Біля кінотеату є один старшокласник. В нього є вуса.
В нього кличка "Кінодейв". За 50 центів він проводить дитину всередину.
Він робить добро.
Воно було варте того?
Це було жахливо.
Спершу я закрила очі, потім сховалась під сидінням, а потім дивилася як хлопець продає хот-доги.
- Чому ти просто не пішла? - Пішла?
Тобі треба поспати.
Завтра ми з тобою обдумаємо твоє грандіозне покарання. Ходімо.
Позаду мене має бути дитина.
Тату, коли я повернусь до своєї кімнати і заплющу очі...
то знову побачу тих викрадачів і повернусь на кухню. Можна мені залишитись тут?
- То може спатимеш сьогодні з нами? - Дякую, тату.
Мені не треба повертатись до своєї кімнати і пити цю каву.
Щось схоже у нас було в університеті.
Робиш один ковток і не спатимеш 6 годин.
2 ковтки - 72 години.
Вип'єш чашку - і ніколи більше не кліпатимеш.
Клер, ляж посередині.
- Ні, посередині. - У ванну...
Двох ночей вистачить. Клер, я спатиму внизу на дивані!
Замовкни.
Чоловіки грубі.
- Фредді зробив щось не так? - Ми пішли в ресторан і він увесь час дивився на офіціантку.
Фредді, Фредді...
Вона розказувала про страви, а він дивився на її ноги.
Ні, Фредді.
І я розізлилася.
Я сказала: "Фредді, їх немає в меню".
Я чудово впоралася.
Принаймні він привіз мене додому.
Я сказала: "Канапки з ікрою, будь ласка". 12 баксів.
Я буду омара. 24,50.
І "Ювілейну Вишню". 8 доларів.
А потім я сказала: "Відвези мене додому".
Словами Кольта Кірбі...
"Мені подобається твій стиль".
- Дякую, тату. - Добраніч, доню.
Мамо, що сталося?
Мила, ти впала.
Нам треба поговорити про те, чому коли ти спиш з нами.
Ти виганяєш мене?
Я знаю як ти себе почуваєш, бо зі мною теж таке було.
Коли я була твого віку, я думала, що бачила відьму на дереві біля мого вікна.
- Справді? - У неї була слизиста зелена шкіра, криві зуби, сиве волосся...
і вона кликала: "Клер, Клер..."
- О, мамо. - Як тільки я її побачила, то зразу побігла до кімнати батьків. - Ти правильно зробила.
Моя мама дала мені дещо, що допомогло мені повернутися до своєї кімнати.
- Що вона дала? - Ось це.
Вона дала дешеве намисто?
Цей медальйон був в нашої сім'ї від 1859-го.
І коли мама дала мені його, я знала, що відьма більше ніколи мене не потурбує.
Нехай цей медальйон зробить тебе хороброю.
Я вже краще почуваюся.
А зараз повертайся до своєї кімнати.
Я знала, що це станеться.
Це буде важко, але я постараюсь.
Коли я побачу тих викрадачів, незалежно від того, наскільки я буду наляканою...
я залишусь у своїй кімнаті.
Я люблю тебе.
Мамо, ці сережки гармонуватимуть з медальйоном.
Нам потрібен м'ягший диван.
Дивися, у мене є медальйон хоробрості...
мені його мама дала.
О, Боже... Вітаю.
- Добраніч, мамо. - Добраніч, доню. - Добраніч, тату. - Добраніч, мила.
- Побачимось вранці. - Будемо сподіватися.
Це моя медаль з бігу.
Я тренувався 2 роки, щоб отримати її.
Щоб отримати треба щось дати.
Словами Кольта Кірбі...
Переклав Роман Гуринович
www.tvsubtitles.net