[muzică dramatică]
[suflă vântul]
[Vântul se intensifică]
Urmează un război.
O bătălie atât de acerbă,
atât de apocaliptic,
va împărți lumea în două.
[om] Încărcați!
-[caii nechează] -[bărbații strigă]
[femeie] Sfâșiată de rivalitatea feroce
intre doi barbati.
Alexandru cel Mare
și Darius, regele regilor.
Doi dușmani înverșunați
lumi separate,
dar ambele fețe ale aceleiași monede.
Un tânăr prinț macedonean...
-[mulțimea aplauda] -[femeie]
şi un rege persan hotărât să apere
cel mai mare imperiu de pe Pământ.
Blocat într-un război al voințelor...
… care va remodela lumea…
-[bărbați care strigă] -[femeie] ...în foc...
-[strigă bărbații] -[nechează caii]
[femeie] … și în sânge.
Dar cine va fi învingător?
Cine va învinge?
[muzica dramatică se intensifică]
[soldații strigând]
[omul plânge de durere]
[plânge de durere]
[mormăie în efort]
[muzica scade]
Numai zeii pot decide.
[muzica se termină, ecouri]
Alexandru doar prinde imaginația.
El este cineva care este acest moment strălucitor al istoriei.
Alexandru a fost cea mai mare minte militară din toate timpurile,
și totuși, în același timp, a fost poet, filozof.
A fost om de știință, a fost inventator,
și a fost un constructor de imperiu.
Deci nu este de mirare că după 2.000 de ani,
inca suntem obsedati de el.
-[se aud ecouri de apel la muezzin] -[mașinile claxonează]
[Salima] Alexandru a fondat Alexandria,
și acesta a devenit unul dintre cele mai mari orașe din lume.
Și acum Dr. Pepi Papacosta
descoperă de fapt rămășițele marelui oraș al lui Alexandru.
[femeie] Doamne.
[chicotește] Acesta este un bar arhitectural. Este foarte important.
Este o nouă surpriză.
În fiecare zi, avem o surpriză.
Este un cadou foarte bun pentru noi.
[Calliope] Săpătând în acest mare oraș,
Mă simt mai aproape de eroul meu...
… pentru că în Alexandria, Alexandru trăiește.
El este peste tot.
[Salima] Dr. Pepi și-a dedicat aproape două decenii din viața ei
în căutarea Alexandriei antice.
Și așa a săpat în jos prin diferite straturi
în efortul de a găsi acest lucru.
[Calliope] Am început săpătura aici cu mult timp în urmă
de un mic șanț,
iar acum am scos la iveală mii de metri pătrați.
Toate cu mana.
[femeie] Sunt arheolog și lucrez cu domnișoara Papakosta.
Și sunt foarte mândru că sunt unul dintre membrii echipei.
[Riham] Lucrez aici în excavație din 2007.
Puteți spune că este viața mea.
[Calliope] Fiecare zi de muncă ne oferă mai multe obiecte,
mai multe dovezi despre Alexandru.
Avem o mulțime de constatări impresionante,
multe descoperiri importante.
Dar cea mai frumoasă și mai interesantă dintre toate am descoperit-o aici
este o statuie unică de marmură a lui Alexandru.
[omul vorbește greacă, râde]
[exclamă în greacă]
[Calliope] A fost ca un miracol.
[oamenii exclamă entuziasmați]
[Lloyd] Oamenii sunt încă
căutând orice urme pe care le pot găsi despre bărbatul adevărat însuși.
[om care vorbeste greaca]
[Lloyd] Îi caută statuile,
inscriptiile lui,
monedele lui.
[Calliope] L-ai găsit.
Este important să ne amintim că Alexandru cel Mare
la finalul povestirii,
icoana, este departe de a fi Alexandru pe care îl avem la început.
[Lloyd] Îl întâlnim pentru prima dată în jurul anului 336 î.Hr.
Cu un an înainte, a plecat în exil voluntar
într-un loc numit Iliria.
-[Cocnirea săbiilor] -[Bărbații mormăie]
[Lloyd] Este un prinț de 20 de ani care a fugit din regatul tatălui său.
-[Cocnirea săbiilor] -[Bărbații mormăie]
-[târnâie săbiile] -[mormăie bărbatul]
[pantaloni]
Aceasta este joacă. Da, Alex?
[Lloyd] Și mă gândesc ce încearcă el să facă în acest loc
este să afle care este rolul lui în această lume.
-[Alexander mormăie ]
[amândoi mormăind]
Alex!
-[Alexander mormăie] -
[Alexander mormăie]
[amândoi mormăie]
-[Alexander mormăie] -Întoarce-te!
-[Alexander mormăie] -[omul geme]
[tușește, scuipă]
-[Alexander acuză] -[om mormăie]
-[barbat] -[pantaloni Alexander]
Am spus stop!
[ambele respirând greu]
Îmi pare rău.
[ambele respirând greu]
Îmi pare rău.
E în regulă.
Nu eu te luptai.
A fost tatăl tău, nu-i așa? [mormăie în efort]
Hei, nu-i așa?
Credeam că asta e o joacă?
Deci ne putem juca?
[Salima] Alexander a crescut cu doi tovarăși apropiați.
Și unul dintre aceștia, Hephaestion,
într-adevăr nu a fost doar un însoțitor prețuit,
dar poate cea mai mare dragoste a lui.
[muzică dramatică]
[pasarile ciripesc]
[Lloyd] Relațiile între persoane de același sex au fost o normă în întreaga lume greacă.
Grecii nu aveau un cuvânt pentru homosexualitate
sau a fi gay.
Doar că nu era deloc în vocabularul lor.
A fost doar a fi sexual.
Alex, ești sigur că te duci acasă după atâta vreme?
Trebuie să mă confrunt cu tatăl meu la un moment dat.
În plus, vei fi lângă mine, nu?
Până la capătul amar.
Dacă îl vedem pe rege, sugerez să o facem cu haine pe tine, nu?
Haide.
[femeia] Ptolemeu a fost un confident foarte apropiat al lui Alexandru
și, în acest moment, Alexandru are un cadru de însoțitori
care au fost la curtea regală,
iar cei doi prieteni par să fi fost Hephaestion și Ptolemeu,
amândoi rămân cu el și mențin acea relație
pe parcursul campaniilor sale.
[muzică dramatică]
Anul de exil al lui Alexandru se încheie în 336 î.Hr
când primește o somație regală de la tatăl său
să se întoarcă în capitala Macedoniei de la Aegae pentru a participa la o nuntă regală.
[Lloyd] Nunta este între fiica lui Philip, sora lui Alexander,
și unul dintre căpeteniile vecine.
Aceasta a fost o politică tipică a lui Philip, de a căsători indivizi
la oamenii puternici de la hotarele lui.
[Lloyd] Practic, pentru a putea întări alianța
că încerca să construiască pentru un război cu Persia.
[muzica se intensifică]
[muzica se estompează]
Mamă.
Atât de formal,
Vreau să spun
Illyria nu a fost bună cu tenul tău,
dar tot atât de frumos ca întotdeauna.
Bine ai venit acasă, iubirea mea.
Acasă?
[Alexander] Cu greu o întoarcere triumfătoare.
Este... pur și simplu o precauție până când ne restabilim statutul în instanță.
Cred că tatăl meu mi-a clarificat starea ultima dată când am vorbit.
Toate vor fi corectate destul de curând. Vei vedea.
În plus, nu toată lumea iubește o nuntă?
Acum, repede. Vino cu mine.
[Lloyd] mama lui Alexander, Olympias,
ea este una dintre marii mișcători și agitatori ai istoriei.
S-a născut o prințesă străină.
A fost una dintre cele șapte soții ale lui Filip al II-lea,
dar ea deținea statutul suprem asupra tuturor celorlalte femei ale curții
pentru că la începutul căsătoriei,
ea dăduse naștere pe presupusul moștenitor al tronului, Alexandru însuși.
Și brusc, ani mai târziu, ea se trezește aproape nedorită
când Philip, trecând printr -un fel de criză clasică de mijloc,
își găsește o mireasă tânără, se căsătorește cu ea,
această prințesă macedoneană și există toate posibilitățile, desigur,
că fata asta îi va da moștenitori la tron, băieți.
Și Olympia va fi concediat, Alexandru va fi dat afară.
[mulțimea murmurând]
[Lloyd] Deci deja este o mare tensiune în aer,
și totul ajunge la un cap,
ca întotdeauna, la nunta.
Nu mi-am dat seama că această nuntă va avea un divertisment atât de fascinant.
la cine te referi?
Ne.
Regina disprețuită și bietul ei fiu exilat.
De ce te-ai deranjat să trimiți după mine?
[Olympias] Deși, nu am făcut-o.
El a facut.
[om] Regele.
Tatăl meu?
Mamă,
[Salima] Alexandru a fugit de curtea macedoneană cu un an în urmă
pentru că tatăl său Filip încercase să-l omoare.
A avut loc un banchet uriaș în Macedonia,
și, desigur, pe măsură ce seara înainta, toată lumea se îmbăta din ce în ce mai mult.
Și în beție,
Generalul Attalus l-a insultat practic pe Alexandru spunând:
"Ești un nenorocit. Nu ești moștenitorul de drept al tronului."
iar Alexandru era furios.
Și Filip, tatăl său, în loc să spună ceva în apărarea lui Alexandru, a spus:
„Ooh, mi-ai insultat cel mai bun prieten” și practic ai încercat să-l ucizi pe Alexander.
Alexandru a părăsit curtea,
nu atât de mult, probabil, încât să-i fie frică de viața lui,
dar mai mult pentru că tatăl său nu-l apărase.
[mulțimea murmurând]
Ah, Alexandru. Nu te-ai ferit de tatăl tău, nu-i așa?
Regele tău.
Ei bine, asta depinde.
Ai de gând să mă îmbrățișezi sau să mă omori?
[chicoti]
Un an în sălbăticie și încă mai stăruiești.
M-ai umilit.
-[Philip] Attalus era doar beat. -Dar ai fost de partea lui.
[Philip] A fost un joc de cal, asta-i tot.
In afara de asta,
sângele este mai gros decât apa.
Dar nu vin în cazul tău?
Ce se întâmplă?
Alexandru are nevoie de mine?
Știi, Hephaestion, îl mamă mai mult decât mine.
Attalus poate fi unul dintre cei mai buni generali ai mei,
dar tu ești fiul meu și asta contează.
Bărbatul nostru pare încordat.
E bine, Ptol. Trebuie doar să-și amintească cine este.
Sau bea până uită.
- Mereu funcționează pentru mine. -[ batjocori]
[Philip] Dacă trebuie să mă înfrunt pe vechiul inamic,
Te vreau cu mine.
Aș fi onorat să lupt alături de tine așa cum obișnuiam.
Când plecăm în Persia?
Să vorbim de război mai târziu.
[îl bate pe Alexander pe spate]
O altă parte importantă a acestei nunți este împăcarea
între Filip şi Alexandru.
Uh, restul lumii grecești ar fi fost conștientă de acest fapt
că a existat o pauză între acești doi bărbați,
și astfel Philip ar putea folosi această nuntă ca o ocazie de a arăta
că relația sa cu fiul său și potențialul moștenitor al Macedoniei
era fermă și solidă
si nu era nimic ca restul statelor grecesti
putea profita de.
[începe cu muzică maiestuoasă dramatică]
[Philip] Tăcere.
-[mulțimea se liniștește] -[muzica se estompează]
Mulțumesc, dar rolul meu de astăzi este doar ornamental,
să binecuvânteze această fericită unire.
[Philip] Și să găsiți amândoi fericirea pe care o am
cu frumoasa mea soție, Eurydice.
-[omul] Auzi! -[mulțimea aplauda]
[mulțimea aplaudă]
[Philip] Dar este și momentul să întărim legăturile care ne leagă pe toți.
-Suntem încă o dată o familie fericită? -[Philip] Ca și cuplul nostru de aici...
Mă voi alătura lui într-un război împotriva Imperiului Persan.
-[Philip] ...legați împreună în... -Să fiu alături de el.
-[Philip]...toleranță și mai presus de toate... -Ei bine, asta este o surpriză.
[Philip] ... loialitate.
Să-i onorăm pe miri
și roagă-te pentru un fiu!
-[plânge în agonie] -Nu!
[mulțimea țipă]
Gardieni!
[mulțimea strigăt]
Încuie acele uși. Nimeni nu pleacă!
Filip a fost ucis de Pausanias,
care a fost membru al gărzii sale de corp foarte de încredere,
dar nu știm cine l-a plătit pe Pausanias să-și asume această sarcină înfiorătoare.
[Ptolemeu] Nimeni nu pleacă!
-[omul] Lasă-ne să trecem! -Aceasta este o comandă!
Este un minunat mister Agatha Christie, într-adevăr,
pentru că ai toți acești concurenți pentru asta. Olimpia, Alexandru,
zeci de alți generali macedoneni care ar fi putut interveni în orice moment.
Acum este momentul.
Heph, ia acum sabia și coroana tatălui meu .
[Lloyd] Dar văd mâna lui Olympias,
cel puțin umbra ei, în spatele asasinatului lui Philip.
[muzică dramatică]
Tăcere.
Am spus, tăcere!
[muzica se estompează]
Suntem atacați.
Regele nostru…
... tatăl meu, zace mort.
Și mâna Persiei este de vină.
Dar îți promit cu sânge și frică,
vor plăti pentru acest rău.
-[omul 1] Da! -[mulțimea] Da!
Și noul nostru rege ne va elibera.
[mulțimea] Da!
[Hephaestion] Eliberează-ne de tirania persană.
Salutăm Alexandru, regele Macedoniei!
[Hephaestion și mulțime] Alexandru! Alexandru! Alexandru!
[mulțimea continuă să aplice]
Un lucru pe care Alexandru îl face imediat după moartea lui Filip
se pune vina, sau cel puțin implicarea în ea, la ușa perșilor.
Este foarte important să încadram ce alegere ambițioasă a fost aceasta.
Imperiul Persan era masiv.
Era cel mai mare imperiu pe care lumea îl cunoscuse până acum.
Și Macedonia era acest regat cu adevărat mic, mic
în partea de nord a Greciei moderne.
Și acum, dintr-o dată, plănuiesc să se ocupe
un imperiu bine ordonat, bine structurat, incredibil de puternic și bine finanțat.
[Jennifer] Era ceva de genul două milioane de mile pătrate,
și a găzduit între 50 și 150 de milioane de oameni,
care, la acea vreme, reprezenta aproape 50% din populația lumii.
Imperiul Persan era enorm,
și pentru a-l guverna, a fost împărțit în fond în provincii numite satrapii,
fiecare condus de un satrap.
Perșii au avut toate fondurile lor inundate în Babilon,
de unde și-au condus imperiul.
Și astfel Babilonul a fost cu adevărat, practic, marea bancă pentru Imperiul Persan.
[Lloyd] Babilonul a fost centrul civilizației.
A fost centrul culturii mondiale la acea vreme.
Era un centru teologic,
un centru de învățare, de astronomie, um, de arte.
A fost, fără îndoială, bijuteria coroanei persane.
Și era aici, într-un palat vast
că Darius al III- lea și regina sa, Stateira, au ținut curte.
Este uimitor, iubirea mea.
Restaurarea templului nu ar fi doar un tribut potrivit pentru domnia ta,
dar piesa centrală perfectă pentru Babilon.
Într-adevăr, lumea. Nu ai fi de acord, guvernatorule?
Va fi bijuteria orașului meu pentru toți oamenii săi, regina mea.
Generații viitoare.
Și dacă îți place,
Regele meu, clădirea poate începe imediat ce finanțarea este în vigoare.
Avem banii, Mazaeus. A sosit ieri din Egipt.
Satrapul egiptean vă face o onoare.
Atunci de ce nu-și poate plăti taxele ca oamenii normali în lingouri de aur?
[Salima] Cea mai importantă satrapie a fost, de fapt, Egiptul.
Egiptul nu a produs numai bogăție agricolă,
dar era și o sursă de aur.
Și acest aur a fost apoi dus de perși în Babilon,
și acolo, a fost folosit pentru a finanța puterea Imperiului Persan.
Scarabeul este simbolul lor sfințit al transformării.
-Este o insectă care mănâncă bălegar. -Și oricum ar trebui să-l respecți.
Și satrapul de asemenea.
Dacă vrei să păstrezi aurul să curgă,
este timpul să-i acordați o audiență.
[Darius] Stateira, te rog.
Aurul curge dintr-un singur motiv.
-Dominanța totală a Persiei. -[ batjocori]
[obiectul sparge]
[Lloyd] Darius a venit la putere
tocmai în momentul în care Filip a fost asasinat.
Oh. Sunt sigur că nu e nimic.
Ce este stricat poate fi refăcut, da?
[Lloyd] E aproape ca și cum soarta
așteaptă să-i aducă pe Darius și pe Alexandru împreună
pentru că, într-adevăr, amândoi urcă pe tron
în câteva săptămâni, luni unul de celălalt.
În acel moment, lumea își ține respirația
să mă gândesc: "Bine. Care va fi rezultatul acestor două puteri noi, tinere?"
Orice schimbare în regimul regal implică violență,
și asta pentru că noul conducător trebuie să elimine
orice amenințări reale sau percepute la adresa dreptului lor de a fi pe acel tron.
În cazul lui Alexandru, s-ar putea să se fi implicat și mama lui.
[muzică dramatică]
Filip are o fiică, o fiică mică, cu Eurydice, pe nume Europa,
și chiar și după moartea lui Filip, ei par să fi fost o mare amenințare pentru Olimpia.
Și ni se spune de una dintre sursele noastre
că Olimpia târăște copilul peste un vas de bronz plin cu foc,
și după ce a văzut acest eveniment oribil întâmpinându-i fiicei ei,
Eurydice se sinucide.
Fie că moartea ei a fost autoprovocată
sau a venit dintr-o sursă externă, ceea ce nu știm.
Dar a eliminat o problemă foarte reală pentru Alexandru.
[Olympias] Ei bine, ea nu a fost dăruită cu darul minții,
dar cu siguranță ea era o priveliște pentru ochi sălbatici.
Ce-ai făcut?
Asigurați-vă coroana în mână.
Ea deținea prea multă putere la curte și ți-a amenințat succesiunea
când ai fost întotdeauna moștenitorul de drept.
Mamă…
Oh, suntem din nou formali, nu-i așa?
Și-a încheiat viața cu propria ei mână,
Nu am făcut nimic.
Asta face doar ca domnia mea să pară ilegitimă.
-[Olympias] Prostii. -S-au privit la mine de parcă aș fi fost o farsă.
Atunci demonstrează-le că nu ești.
Alex, avem nevoie de...
Trebuie sa plecam.
Gata cu uciderea, înțelegi?
Acest…
Acest lucru nu ajută.
[Lloyd] Alexander moștenește tronul la vârsta de aproximativ 20 de ani printr-o baie de sânge.
Și ceea ce este interesant este că dacă ne aruncăm privirea spre est în Persia,
vedem că Darius al III-lea...
sau Darius sau Darayavayush, toate sunt cu același nume,
el a moștenit, de asemenea, un tron ​​prin crimă și haos.
El vine într-un moment în care doi dintre predecesorii săi au fost otrăviți.
Nu este un aspect bun.
Nu este un aspect bun pentru dinastie. Nu este un aspect bun pentru stabilitate.
-[bărbații strigând] -[nechează caii]
[om] Pe mine! Pe mine!
[calul nechează]
[calul pufnește, nechează]
-[omul mormăie] -[nechează calul]
-[omul 1] lovește-mă! -[omul 2] Hyah! Merge! Acum!
[om 3] Haide!
[om 2] Pe ​​mine! Pe mine!
[om 1] Tine pasul!
[strigătele continuă]
[om] Darius nu era din linia nobilă regală.
El a reușit să obțină cu adevărat legitimitatea
prin căsătoria cu o persană nobilă,
și aceasta este Stateira,
care are pedigree de regalitate.
General Memnon
Prin această căsătorie, i-a permis
pentru a fi considerat drept regele legitim al Imperiului Persan.
[Memnon] Regele meu.
Cu siguranță nu te vei juca purtând asta.
-[Stateira] Soțul meu are dreptate. -Stateira.
Acea ținută nu vă va ajuta în joc.
Nici batjocorirea colegilor tăi.
Am vești din Macedonia.
Îți amintești de regele Filip?
[Darius] Oh, da. Desigur.
Mai cere moartea mea dureroasă?
Nu, nu mai. A fost asasinat de propriul său bodyguard.
-[Stateira batjocorește] -Acei barbari.
Fiul său, Alexandru, în vârstă de 20 de ani, îi urmează.
Și acum un băiat rege?
Ei bine, nici ei nu învață niciodată.
Deși... general.
Au deja trupe pe pământul nostru?
Două divizii în apropiere de Magnesia în vest.
Și cine le comandă?
[Memnon] Generalii Parmenion și Attalus.
Deși auzim vești că noul rege a ucis-o pe nepoata lui Attalus.
Aoleu. Nu-mi pot imagina că asta îi va îmbunătăți moralul.
[Darius] Nu. Deloc.
Vom profita.
Generale, adună-ți mercenarii și atacă imediat.
-Domnule. -[Darius] Îi putem epura.
Odată pentru totdeauna.
Desigur, este important să ne dăm seama că Darius însuși
nu participă la această campanie,
și asta pentru că cred că o vede doar ca pe o încăierare
pe frontul de vest al imperiului.
Nu e ceva de care să ții cont.
Își trimite mâna dreaptă foarte de încredere, generalul Memnon,
iar Darius crede că totul se va termina aici.
Așa că Memnon își mărșăluiește armata prin Mesopotamia, chiar peste Anatolia
la vestul îndepărtat al imperiului în Asia Mică,
și acolo se ciocnesc cu forțele macedonene,
condus de doi dintre generalii lui Alexandru, Parmenion și Attalus.
Și Alexandru nu se vede nicăieri.
Asta pentru că de fapt s-a întors încă în Macedonia,
încercând să potolească urmările asasinarii lui Filip.
Ai văzut scrisoarea de la Attalus și Parmenion.
A fost măcel.
Doar pentru că ați fost ocupat aici să restabiliți ordinea pe pământurile noastre.
Da, dar acum trupele rămase sunt în plină retragere,
iar generalii îmi așteaptă ordinele.
Tu ai spus-o, trebuie să... mă dovedesc.
Și, poate, destinul tău este mai mare decât ți-ai putea imagina vreodată.
Dar, da, este timpul să-ți demonstrezi valoarea.
Vă rog.
Acesta este un loc sacru.
Nu mi s-a permis niciodată să intru aici, așa că de ce acum?
[Olympias] Pentru că este timpul pentru adevăr...
despre tatăl tău adevărat.
[Lloyd] A fost o practică standard în întreaga lume antică
să folosească substanțe toxice, halucinogene în practica religioasă.
[cântări în greacă]
Pentru că era un mod în care te puteai pierde pe tine însuți
și intră într-o stare de ființă în care poți primi vise și prevestiri,
care era o parte foarte importantă a sistemului de comunicații
cu spiritele morților, strămoșii tăi.
Dar și, dacă ai avut noroc, cu zeii înșiși.
Ce este?
Vă rog.
-[omul șoptește] -[muzică ciudată]
-[tunet] -[vânt suflă]
Uite. Poți să-l vezi acum?
[Alexander] Acesta este Muntele Olimp, casa zeilor.
Este timpul să-ți cunoști adevărata identitate, Alexander.
Ești fiul lui Zeus.
[tunete tunete]
Acum mă crezi?
Vezi? Orice te străduiești, oricât de măreț, nu vei eșua niciodată.
Atunci du-te.
Condu-ți oamenii acolo unde Philip nu a putut niciodată.
Cucerește Persia și nu numai. Este destinul tău.
[tunet]
[muzică eterică]
-[bărbați care strigă strigăte de luptă] -[cai aleargă]
[muzica se estompează]
Mamă.
Mamă?
[Lloyd] Cred că de-a lungul vieții sale, Olympias l-a hrănit prin picurare pe Alexander
ideea că era fiul lui Zeus, cel mai suprem dintre toți zeii greci.
Și, știi, în mintea lui Alexander, asta este perfect fezabil.
În ceea ce-l privea, ca toți grecii și macedonenii,
zeii umblau printre oameni
și, potențial, un om ar putea deveni un zeu.
Asta contrastează cu ceea ce se întâmplă în Persia.
Darius al III-lea nu avea nicio concepție despre el însuși ca zeu.
Niciun rege persan nu s-a considerat vreodată o zeitate vie.
Au slujit zeilor,
iar zeii nu aveau garanția să-l sprijine pe rege în tot ceea ce făcea.
-[Stateira] Hmm? -Stelele par mai slabe în seara asta?
Ce ar putea însemna asta?
De obicei, urmează o schimbare.
[Stateira oftă]
[Lloyd] Perșii erau ceea ce am putea numi superstițioși.
Noapte de noapte, astrologii babilonieni urmau să scaneze cerul
pentru prevestiri din ceruri.
Acestea au fost luate foarte, foarte în serios, împreună cu tot felul de alte omnie.
Mișcarea păsărilor, furnicilor și insectelor,
toate aceste lucruri au jucat pe mintea persană pentru interpretare.
Era aproape ca și cum zeii foloseau întreaga creație
pentru a trimite mesaje subiecților lor muritori.
Ești îngrijorat de model,
bucata care s-a rupt?
[Darius] Ar putea fi un semn?
Oh, aș spune cu siguranță.
Din ce?
Un arhitect cu mâinile alunecoase.
[râde]
Dar…
…dacă mai aveți îngrijorări, atunci…
folosește generalul acela macedonean în avantajul tău.
Attalus, da?
Trebuie să-l urască pe acel băiat rege.
Am putea să-i facem o ofertă.
-[Stateira] Mmm... -Da...
[Stateira râde]
[om mormăind în efort]
[Carolyn] Attalus este într- o poziție deosebit de incomodă.
El este staționat la marginea Imperiului Persan,
gata să conducă trupele macedonene și să ducă la îndeplinire planurile lui Filip.
Dar pe cine sprijină acum? Îl sprijină pe Alexandru?
Primește uverturi de la Imperiul Persan
cine l-ar putea vedea pe Attalus ca pe o verigă slabă pe care o pot exploata?
El trebuie să facă o alegere,
iar alegerea va avea consecințe de amploare
pentru propria sa supraviețuire.
[Parmenion] Ne uităm la peste 4.000 de suflete pierdute.
Plus 1.000 de răniți.
[om tusind in fundal]
Ceva de împărtășit, Attalus?
Nimic de remarcat.
[Ali] Deci Darius se adresează lui Attalus ca pe cineva pe care practic îl poate mitui.
Aceasta este o metodă încercată și de încredere de a trata acești greci recalcitranți.
Cum te descurci cu ei? Mituiți-i.
Știi, păstrează-i fericiți prin împărțirea de semănat. Diviza și cuceri.
Practică operațională standard pentru imperii,
iar perşii erau extrem de buni la asta.
Se pare că tânăra noastră maiestate regală a întârziat.
Unu…
Parmenion, putem fi sinceri?
Chiar crezi că poate conduce armata noastră?
Nu contează ce cred, vechi prietene.
El este regele.
Într-adevăr, el este.
La loialitate este ceea ce s-ar fi așteptat Philip , nu?
Da.
Da, desigur.
[Lloyd] Attalus se află într-un moment interesant al vieții.
El se ridicase, desigur, sub Filip al II-lea ca mâna sa dreaptă,
de încredere și loial lui.
Hm, și-a căsătorit nepoata cu Philip,
și, desigur, amândoi muriseră în această baie de sânge.
Așa că acum, Attalus se confruntă cu Alexandru,
și nu există nicio dragoste pierdută între ei.
Alexandru plecase în exil din cauza mașinațiunilor lui Attalus,
și aici stau, ca să aibă o confruntare. Ce se va întâmpla în continuare?
Ei bine, adevărul este că Attalus deține controlul asupra armatei macedonene,
iar succesul va depinde de el.
-Da, băiete bun, Bucephalus. -[Nickers de cai]
[Lloyd] Deci, Alexander este într- o poziție destul de precară.
Avem o călătorie lungă înaintea noastră, vechi prietene.
-[calul 2 nechează] -[om] Pregătește-te să călări.
Deci, ai cuvânt din față.
Un mesaj de la Attalus?
[Alexander] Am făcut-o.
Mi-a trimis o scrisoare pe care o primise de la regele Darius.
Conținea o mită.
Tronul Macedoniei în schimbul ascultarii sale.
[Hephaestion] Și ți-a trimis-o?
Împreună cu o scrisoare prin care o respinge, confirmând loialitatea lui față de mine și Macedon.
Asta arată că îi cucerești pe bărbați.
Dreapta? Dacă Attalus rămâne loial, la fel și armata lui.
Aceasta este problema.
El are această putere asupra mea și un motiv să o folosesc.
-[nechează calul] -Hei, hei...
[fluiere]
[încet] Hei, băiat bun.
[Lloyd] Ceea ce vedem aici este apariția lui Alexandru,
un politician desăvârșit.
Și, de asemenea, originile,
Cred că,
lui Alexandru tiranul,
care este nemilos împotriva oricărei opoziții.
Amenda. Ceea ce ai de gând să faci?
Alex?
Ce-ai făcut?
[muzică dramatică]
[întoarcerea monedelor]
Și astfel primele rânduri de pe o nouă hartă sunt schițate în sânge.
[om] Nu!
Nu!
[femeie] Dar nu încă sângele dușmanilor.
Am fost fidel regelui nostru! Jur!
Zeilor care ne privesc!
-Înalta trădare. -[Attalus] Nu!
Mită.
Coluziune cu inamicul.
O singură pedeapsă se potrivește acestei marionete persane.
[Attalus] Nu! Nu!
Din ordinul lui Alexandru...
[respiră greu]
[Attalus scâncește]
Moarte.
[Attalus geme]
[accidente]
[femeie] Și așa sunt făcuți primii pași
spre un duel epic.
[muzică dramatică]
[comandant] Cavalerie, înainte!
[comandant] batalioane! Pe mine!
Doi oameni…
lumi aparte în calitățile lor
si temperamentul.
Doi dușmani înverșunați.
[muzica scade]
[femeie] O lume departe unul de celălalt...
-[om care strigă ordine] -[soldații scandând]
…dar nu pentru mult timp.
[murmurând inaudibil]
[Darius] Vestea despre dezertarea lui Attalus?
Nu.
Va fi Macedonia a noastră?
Attalus este mort.
Și băiatul regele?
El vine.
[muzica dramatică se intensifică]
[muzică dramatică]
[muzica se estompează]