КЕЙТ БЛАНШЕТ
БИЛИ КРЪДЪП
МАЙКЪЛ ГАМБЪН
РУПЪРТ ПЕНРИ ДЖОУНС
ШАРЛОТ ГРЕЙ (2001)
участват още: АНТОН ЛЕСЪР, ДЖЕЙМС ФЛИЙТ, РОН КУУК
ДЖАК ШЕПЪРД НИКЪЛЪС ФАРЕЛ
ХЕЛЪН МАКРЪРИ, АБИГЕЙЛ КРУТЕНДЕН, ЧАРЛИ КОНДУ и други
музика СТИВЪН УОРБЕК
оператор ДИОН БИЙБИ
сценарий ДЖЕРЪМИ БРОК
по едноименния роман на СЕБАСТИАН ФОЛКС
режисьор ДЖИЛИЪН АРМСТРОНГ
Като погледна назад, всичко изглежда съвсем просто.
Бяхме във война. Нацистите бяха наши врагове.
И понеже доброто трябва да побеждава злото,
ние щяхме да ги победим.
Откъде можехме да знаем, че на война нищо не е сигурно?
Където се случва и немислимото, всичко може да е истина.
Дори лъжата.
Тук седи ли някой? - Не.
За миг се ужасих, че ще има места само за правостоящи.
Надолу е пълно с летци и сапьори. Нямам нищо против, но...
Ето, вземете си от моите. - Не, благодаря.
Извинете, казвам се Канърли. Ричард Канърли. Приятно ми е.
Шарлот Грей.
Прибирате се у дома или заминавате?
Работя в Лондон. - Не ми казвайте, сам ще отгатна!
Женските военновъздушни сили. - Работя в хирургията.
Е, браво на вас!
Защо? - Риск е – в Лондон през войната...
Това е наш дълг! - Несъмнено.
Аз съм държавен чиновник. Ние сме отникъде.
Немците пускат слухове, че изобщо не съществуваме.
Говорите ли френски? - Да.
Живели ли сте там? - Учих там.
В Париж? Най-хубавият град на света!
Не че сега става за живеене. Пълно е с проклетите немци!
Сервира се само кисело зеле!
Това, което направиха с Франция, не е шега.
Не... Разбира се, че не е.
Ричард Канърли
Премиера на книга, пл. "Садърби" 14. Елате, ако можете.
Хайде де, ще има танци-манци! - Само за вас.
Аз ще обсъждам Тенисън с досадника. Това е премиера на книга.
Покрай книгите има пийване! - Трябваше да станеш издателка.
Не може само да седиш вкъщи! Никъде не излизаш. Кажи й, Сал!
Все ми е едно дали са грозни, само да имат хубави зъби.
Извинете! Съжалявам...
Там е доста шумно. - Да.
Питър Грегъри. - Шарлот Грей.
Проклятие! Тези начетени момичета... Извинете.
Ст. лейт. Боровски от авиацията – г-ца Грей. Той ми е приятел.
Очарован съм, г-це Грей.
Разбрано!
И тъй, от Шотландия ли сте?
Откъде по-точно? - От Сейнт Андрюс.
До Единбург, чудесно! Не е като тук. - Не сте били на вечеринка...
Всъщност съм бил. И да, наистина беше шумно.
А и не сервират топъл джин. Не знам как го пиете...
Поне не поливам с него цветята. - Мислех, че никой не ме вижда!
Г-це Грей! Досетих се, че сте вие. Колко мило, че дойдохте.
Здравейте. Нека ви представя на едни приятели. В ъгъла сме.
Морис, запознай се с г-ца Грей! Тя чете Стендал на френски!
Едно е да си поръчаш вечеря на чужд език,
съвсем друго е да се представиш за сервитьор.
Нашите винаги търсят хора с френски език за разни военни дела.
Вземете мен. - Няма да минеш физическия тест.
Те са обучени добре, но истината е,
че или говориш гладко, или не. - Така е.
Не е лесно да се преструваш на французин – не е само до думите.
Човек трябва наистина да го иска
и силно да негодува срещу онова, което нацистите направиха с Франция.
Извинете, нали ви дадох телефона си?
Да. - Моля ви, обадете ми се.
До дъно! - За войната!
Здравейте отново. - Здравейте.
Проклетият летец пак ли ми яде порциона?!
И моя!
Продължавай!
Ужасно! Дори не се и опитваш. - Накажи ме.
Предавам се!
Плановете за нахлуването са в дървения ми крак.
Ти си тук...
Така мисля.
Какво ще кажеш, ако замина за Франция?
Защо? Някой кани ли те?
За какво?
За да стана нещо като агент или куриер.
Не съм сигурна. - Прекалено е опасно.
Ти летиш! Ето това е опасно. - Летя – само за това ме бива.
Ако обичаш!
Дори не каза "ох!" Ти си смел! Трябва да се гордееш с това!
Просто ме е страх от теб – това е. - Искам да съм смела! Като теб!
Просто бъди себе си.
Ако бях себе си, никога нямаше да те пусна.
Вярваш ли в съдбата? Нямам предвид точно съдбата, а...
Ако някой ти каже... Ако имаш дарба, трябва да направиш нещо с нея.
Да отидеш там...
Да бъдеш смел! - Шарлот...
Аз не съм смел.
Просто...
Войната ни превръща в хора, които не сме познавали.
Аз загубих всичките си приятели. До един.
Мислиш ли, че се чувствам смел, когато съм жив, а те са мъртви?
Това не е смелост.
А случайност.
Отпускът ми свършва.
Кога? - Утре.
Просто една операция във Франция.
За колко време?
Три седмици.
Ще се върна в Лондон на 18-и.
Ти ще ме чакаш тук.
Война. - Мир.
Война. - Цветя.
Франция.
Затворете очи, моля.
Франция. - Любов.
Любов. - Ключ.
Ключалка. - Тъмно.
Смърт. - Стар.
Мъж.
Само една дума. Мъж.
Плешив. - Мъж.
Плешив. Извинете.
По-живо! Давай! Добре, добре!
С малки стъпки, не крачи! Помнете какво ви е учила мама!
Скачай със събрани колене!
Франция, както знаете, в момента е разделена на две зони.
Северната зона, включително Париж, е окупирана от немците.
Южната зона, наречена още "Свободна зона",
е окупирана и се управлява от французите във Виши.
Тъй като е изцяло в услуга на Третия райх,
правителството във Виши поддържа реда само.
И точно в Свободната зона е разположена Съпротивата.
Избраните сред вас, които минат изпита, ще работят там.
Помнете, на вражеска територия за вас всеки е подозрителен.
Селският бакалин, полицаят, дори колегите ви от Съпротивата.
"Чакам с нетърпение да се чуем пак. Много благодаря!"
Докато предавате, прусаците може да ви прихванат.
Затова карайте без дърдорене!
Пак! Десен крак! Отново! Десният!
Гърдите! Ляво рамо! Дясно око!
Последствията при пробив в системата са ясни.
Ако ви хванат и ви изтезават,
се надяваме да научат единствено вашето име.
Най-добрата ви защита е вашето прикритие.
Следващите седмици ще се научите да се превръщате от себе си
в съвсем различен човек.
Моля те, мамо, добре съм.
Ако ми е писано да ме удари бомба, ще ме удари.
Прибрах се! - Мамо, дори не...
Шарлот, здравей! - Да. Чао.
На какъв курс беше? - За санитари. Първа помощ.
Знам какво е санитар. Шофьорка ли ще бъдеш?
Да, надявам се. - Тогава защо ти беше курсът?
Не бива да казвам. И стените имат уши.
Лъжкиня! Ти не умееш да шофираш.
Разкри ме.
Ст. лейт. Боровски? - Да?
Г-ца Грей е. Запознахме се на парти. - А, г-це Грей!
Да. Търся Питър. Очаквах снощи да се видим.
Ясно... Питър, да.
Вижте, съжалявам...
Мислим, че е свален над Франция.
Но не губете надежда! Познавате го – той е истински боец!
До няколко дни ще разберем повече.
Можете ли да се обадите пак?
Г-це Грей, добре ли сте?
Защо кандидатствате за Франция? Знаете, връщат се само една трета.
Искам да помогна във войната.
Смятате ли, че е шик да си куриер във Франция?
Би било доста глупаво! - Но много жени смятат така.
Има ли нещо лошо в това?
Баща ви се е сражавал в Световната война, така ли?
Него ли се опитвате да впечатлите? - Не. Защо да го правя?
Той първи ви е показал Франция.
Водил ви е на военните гробища. - Да.
А майка ви? - Вижте, не знам защо ми задавате
тези въпроси, като знаете отговорите.
Според вас, лесно ли се привързвате?
Средно. - Били ли сте влюбена?
Да, била съм.
От следните три неща кое е най-важното според вас:
вяра, надежда или любов?
Надежда.
Бегом, по-живо!
Давайте, момичета! Последната ще яде лимона!
Хайде, дами! Това е финалът!
Г-це Грей? - Да?
Имам новини за Питър. - Нима?
Снощи осъществихме радиовръзка.
Къде е станало?
Всъщност не мога... - Моля ви! Обещавам, няма да казвам!
Добре, слушайте! Мястото се казва Жилес.
За Бога, не казвайте на... - Няма! Разбирам.
Ако се разчуе... - Няма, разбирам.
Много благодаря, че ми казахте! - Няма защо.
Благодаря!
Някой идва. Трябва да затварям. - Добре.
Лична карта. Продоволствена карта.
Свидетелство за нееврейски произход.
Снимка на съпруга. И на приятелите.
Червило. Дамски превръзки – френски.
Запалка. Пломби? - Направени са.
Цигари. И любимият парфюм.
Да, и не питайте за пурети – нямат от година. Венчалната халка.
Доминик? - Готово.
За английската ви свръзка – Мирабел. - Мирабел.
Таблетка цианид.
Успех! - Да вървим.
Имам за вас пратка с радиолампи.
Свръзката ви ще ви чака в "Кафе дьо спорт" в четвъртък в 10 ч.
Ще бъде със син жакет и ще ви пита как е времето в Париж.
Ще й кажете, че не е зле за този сезон.
Знам, че звучи английски, но така по-лесно се помни.
Доста добре се справихте. - Благодаря.
Не, наистина! Най-важното е да няма паника.
Това е само тест за начало. Няма и да усетите как ще свърши.
Винаги помнете коя не сте.
От мига, в който излетите, чак докато кацнете пак в Англия,
вие сте Доминик Гилбер от Париж.
Представяте ли си? Казаха ми да поспя!
Дошли сте да търсите работа, а съпругът ви е военнопленник.
Нямате деца. Нямате мнение за правителството във Виши.
Просто искате да оцелеете във войната.
От този момент нататък Шарлот Грей е мъртва.
Какво е това? - Немци!
Помощ!
Мамо!
Ела, бързо! - Жакоб! Чакай!
Нещо за пиене? - Благодаря.
Добре ли сте?
Да.
Приземихте се извън зоната. - Видях светлини.
Какви светлини? - Заблудила съм се.
Благодаря. - Вие сте...
Доминик Гилбер. - Добре дошла във Франция, Доминик!
Октав! - Огюст...
Идиот... Престанете!
До скоро. - Лека нощ.
Да не го забравите, госпожо. - Благодаря.
Документите ви?
Искате ли цигара? - Не, благодаря.
Познавате ли този човек?
С вас ли работи? - Беше в самолета.
Казват ни само каквото трябва да знаем.
Какво ви казаха за нас?
Ние сме комунисти – това казаха ли ви?
Не. - Това ви притеснява.
Защо да ме притеснява? - В Лондон сте с Дьо Гол.
Изпращате ни оръжие само защото нямате на кого да разчитате.
Но само чакайте да свърши войната.
Ще променим всичко тук. - Първо вижте как да победим.
Това е мястото за свръзка.
Ще питате за Октав.
А иначе... не се познаваме.
Добре.
Благодаря, че дойдохте. Признателни сме ви.
Мамо? - Татко?
Чакай ме!
Според теб тя ангел ли беше? - Коя?
Дамата от небето. - Едва ли.
Но може и да е – не се знае.
От години ни подкопават основите. Заемат най-добрите работни места!
Денят, когато казаха, че евреите не може да са учители,
бе много важен за нас.
Не знаех, че бащата е такъв. Изглеждаше ми приятен човек.
Не, той се среща с друга! Казах й!
Номерът, моля! Свързвам ви.
Купувай сладкиши от г-жа Гайо, и деликатеси от Албер.
Другите може да са от конско месо. Номерът, моля! Свързвам ви.
Момчета? Не сте ли на училище?
Къде са родителите ви? - Не знаем.
Добро утро, мадам. - Добро утро.
Връзката блокира. Съжалявам, не съм виновна аз.
Не се мотайте. Спазвайте строя!
Момчета, чакайте! Моля, госпожо, след вас.
Знам какво си мислиш, Беатрис! По-живо!
Госпожо? - Кафе, моля.
Май не сте тукашна. - Не съм.
От Париж съм.
Как е времето в Париж? - Не е зле за този сезон.
Носите ли ги? Не ми ги давайте! - Защо?
Мисля, че ме проследиха. Останете още малко и си вървете.
Нямам много време. Имам приятел, мисля, че е в Жилес.
Имате ли свръзка там? - Питайте началника си. Тръгвам.
Извинете, господа, дами. Документите, моля.
Документите? Благодаря, госпожо.
Дайте ми ги! Под масата, бързо!
Дръпнете се.
Как е клиентелата? - Студът не помага.
Ще се радвам да дойде лятото. - Както и всички ние.
Добро утро, госпожо. Документите, моля.
Станете, моля.
Изпразнете джобовете си.
Какво е това? - Подарък.
Моля, отворете го.
Съжалявам... Благодаря.
За какво са ви? - Подарък, за брат ми.
Заедно ли сте?
Не.
Елате с мен, моля.
Не, тя го заряза заради един учител от Тулуза.
Казах ти миналата седмица – Филип.
Свързвам ви.
Познаваш го. Синът на семейство Дидие.
Онзи с хубавата усмивка.
Всичко наред ли е, господине?
Съвсем! Благодаря, Софи.
Не се получи добре. - Има една жена.
Трябва да направим нещо. Кодовото й име е Франсоаз.
Имах среща с нея в кафето и полицията я отведе!
Чакайте! Момент, моля. Каква жена?
Предадох й пратка. Трябваха й лампи. Обискираха я.
Значи вече й ги бяхте дали? И?
Питаха я за какво са й и я отведоха в колата.
Не питаха ли за вас? - Не.
Какво ще правят с нея? - Кой ви видя заедно?
Барманът ме заговори. - Той е наред. Друг?
Не мисля... не знам. Всичко стана много бързо.
Как са я хванали? - Следили са я.
И тя влезе в кафето?
Опита се да ме предупреди. - Това става за секунда.
Поговорихме малко. - Изобщо не е трябвало да влиза.
Тревожеше се, че ще ме спрат. - Изобщо не бива... да говорите.
Какво ще й направят? - Не знам.
Все едно, сега нищо не можем да направим.
Защо не потърсихте английската си свръзка?
Защото още не се е появил.
Имате ли код за срещата? - Да!
Извинете, трябва да тръгвам. - Не, не!
Чакайте. Трябва ви ново прикритие.
Баща ми живее до Лезиняк, дава стаи под наем.
Не е идеално, но става. Ако питат, казвайте, че сме приятели от Париж.
От Париж? - Да, отпреди войната.
Изчакайте тук един час. Ще говоря с баща ми.
Когато тръгнете, питайте къде е пътят за Льо Домен.
Кажете, че сте новата прислужница – тук новините плъзват бързо.
Там има две еврейчета – родителите им изчезнаха.
Ще помагате.
Щом ще съм при баща ви, не трябва ли да знам истинското ви име?
Жулиен.
Извинете... Господине?
Аз съм мадам Гилбер.
Синът ви... - Знам, той ми каза. Аз съм Левад.
За начало можете да изкъпете момчетата. Смърдят.
Вратата е отворена.
Ехо?
Мамо?
Скрий се!
Аз съм Доминик. Работя за мосю Левад.
Той ме помоли да ви изкъпя.
Е, искате ли аз да...
Ще изчакам отвън.
Тя е дамата от небето, сигурен съм! - Какво прави тук?
Прислужница е.
А кърпите ви?! - Прибираме се у дома.
Не, чакайте, моля ви! Целите сте вир-вода. Ето!
Подсушете се. - Прибираме се. Тук не ни харесва.
Мосю Левад е неприятен. - И аз не го харесвам.
Сигурна съм, че той... - Къде са родителите ни?
Сигурна съм, че не биха искали да настинете. Нали?
Ето, вземи.
Момчетата добре ли са? - Легнаха си.
Питаха за майка си. Разбрахте ли какво е станало?
Вчера ги е арестувала нашата полиция.
Отвели са ги в лагера в Дранси.
Не са взели момчетата само защото са се измъкнали навън.
Имам свръзка там. Работи по освобождаването им.
Майка им сигурно полудява... - В селото беше по-безопасно.
Грешка беше да ги водиш тук. - А и ти нямаше стаи.
Никоя не ти хареса. - Извинете баща ми, не обича гости.
Имам ли избор? - Моля, седнете.
Седнете! - Благодаря.
Познавам мосю Дюге. Беше преподавател в Тулуза.
Помагах му в университета.
Те са добри деца.
Искаш ли нещо за ядене? - Не, благодаря.
Както щеш. Има заешка яхния. Харесва ли ви яхнията, госпожо?
Много, благодаря. - Харесва й. А не я е и опитала.
Според него аз готвя отвратително.
Когато се чуете със свръзката си, уведомете ме.
Разбира се.
Ще кажа лека нощ на момчетата, преди да тръгна.
Може да сервирате.
Извинете, дали това е... - Не ми казвайте името си!
Нямаше да ви го... - Три месеца обучение
и първото, което ми казват, е тъпото си име!
Да свършваме по-бързо и да се махаме.
Немците ползват жп линията за превоз на боеприпаси на юг от Бордо.
Влакът от Лезиняк е в понеделник през нощта в 1:30 ч.
Главно товарни вагони, части за танкове и артилерия. Ясно?
Да. На Октав ли да го предам?
А според вас на кого, по дяволите? На местната жандармерия?
Аз просто... Извинете.
Градската ми свръзка, кодово име Франсоаз... Арестуваха я.
Знаете ли какво е станало с нея? - Мъртва е.
Между другото, много я харесвах. Не й провървя, за разлика от вас.
Все едно, не можем да си позволим да се сближаваме.
Сега!
Тръгвайте!
Огюст, Клер още ли е толкова луда да се омъжи за слепец?
Според нея очилата са най-красивото в мен.
На твое място не бих се гордял.
Но само от шията нагоре. - Лъжец.
Време? - Две минути.
Готови ли сме? - Две секунди...
Да!
Да тръгваме!
Залегни!
Охраната стреля! - Жерар, не!
Стойте тук!
Хайде! Тръгвай!
Хайде, да вървим!
Върви с него!
Доминик!
Ще пийнете ли?
Благодаря.
Това, което направихте...
Ръцете ви.
Първия път винаги е потресаващо.
Казах на Жулиен, че може да умре в бой с немците.
Ние, старите, помним.
Били сте се във... - Бях инженер.
Войната обича инженерите. Ние поправяме смъртоносни машини.
Жулиен каза, че сте от Париж?
А съпругът ви? - Военнопленник е. В Бон.
Съжалявам.
Защо синът ви не живее с вас? Не се ли разбирате?
Синът ми е комунист...
А вие? - Не се интересувам от политика.
А защо рискувате живота си? - Заради вашата страна.
Никой не се бие за държава. Бие се за семейството си.
За някой любим човек.
Има ли значение? - Зависи дали сте на наша страна.
На ваша страна съм. - Да. И аз така мисля.
Добро утро, госпожо. - Добро утро.
Много хубава пола, госпожо!
Мосю Ренек, чакаме! - Да! Усмивка! Раз, два, три!
Благодаря.
Госпожо? - До Жилес, моля.
Два франка.
Никога не излизайте от къщата сами!
Не знаехме къде си! - Вижте, съжалявам...
Просто трябва да останете в Домен! Разбирате ли? Много е важно!
Падай! Мъртъв си! Бие най-дългата сламка!
Искам аз да бия!
Подредете се! Първи е Жакоб. Жакоб, застани тук. Едно!
Цели се високо! Две! Три!
Браво!
Хайде, Андре! Сега си ти. Едно... две...
Три! Давай!
Много добре! - Да!
Хайде, ще пробваме още веднъж. Вземи и моя, хайде!
Убих те, Жакоб!
Чу ли новините? - Видях ги.
Какво очакват във Виши? Целуват задниците на немците,
а те се разпореждат като у дома си. - Би трябвало да се гордееш!
Сега им трябва цяла армия, за да ви победят.
Благодаря.
Приятно е да ги видиш засмени. - Да.
Трябва да сме предпазливи.
Имаш ли новини за родителите им? - Засега нищо.
Това бяха единствените ми чисти дрехи.
Момчетата изглеждат добре. - Така е.
Ще се обадиш ли... - Когато получа новите инструкции.
Добре.
Нощес се справи добре!
Трябваше да съм в снабдяването.
Имах фирма в Бирмингам – доставях части за "Форд".
Шибана война!
Имаш ли нещо за мен? - Боже, как мразя това място!
Представа си нямаш.
Утре вечер ще има десант.
Това са пунктовете. Предай ги на твоите жабари.
На някои места това си е деликатес.
Искам да те помоля за една услуга. - Моли.
Трябва да се свържа с един колега.
Мисля, че се крие в тайна квартира в Жилес.
Как е името на приятеля ти? - Грегъри. Питър Грегъри.
Той е пилот. Самолетът му... - Ще направя запитване.
Много е важно. - Казах, че ще направя запитване!
Не! Недей!
Остави ме на мира!
Махай се! - Няма нищо!
Всичко е наред. Само си сънувал! Това е сън.
Жакоб те мисли за ангел, понеже падна от небето.
Това не е вярно, нали? - Не е.
Аз ли съм виновен? - За кое?
Че мама и татко заминаха. - Не!
Не, изобщо не си виновен. Войната е виновна.
Те нали ще са добре? - Да! Всичко ще бъде наред.
Мосю Форе – изчезнал!
Франсоа Гийем – изчезнал!
Филип льо Жентил – изчезнал!
Жан Совие – изчезнал!
Мартин Перо – изчезнала!
Мосю и мадам Дюге – изчезнали!
Клер Рибие – изчезнала!
Арно Леви – изчезнал!
Робер Даладие – изчезнал!
Пиер Розе – изчезнал! Пиер Валат – изчезнал!
Млъкни!
Робер Даладие – изчез...
Трябва да си вървим, разбираш ли?
Има вести за родителите на децата. - Добри ли?
Прехвърлили са ги в Полша.
В друг трудов лагер? - Не знам.
Съжалявам, изложи се заради мен... - Аз работя за баща ти.
Все някога трябва да се опознаем.
Какво ще кажем на момчетата? - Нищо – засега.
Говорих с един от стражарите, които са ги отвели.
Каза, че оставил майката да им напише бележка, но...
Писала прекалено дълго. Трябвало да тръгват.
И в бързината бележката се загубила. - Боже...
Говори ли със свръзката си? - Да.
И? - На същото място, в същия час.
Ще те чакам на кръстопътя в 19 ч.
Намерих това под прага. За теб е. - Благодаря.
Довечера в 18:30 ч. На пътя за Тулуза. Новини от Жилес.
Добри ли са новините? - Може би... Не знам.
Трябва да изляза. Кажете на Жулиен, ако се появи, че ще го чакам.
Ще бързам колкото мога! - Не забравяй полицейския час!
Татко, хайде, бързо!
Довиждане, мамо!
По дяволите!
Проклетият велосипед! Трябва да се изпикая.
Господи!
Боже, така вече е добре!
Боже...
Самолетът му...
Къде е Жулиен? - Трябваше вече да е тук.
По местата! Бързо!
Жан-Пол! Клер!
Включи!
Документите му били открити близо до тялото.
Не трябваше да съм тук. Трябваше да съм в Бирмингам.
Това не съм аз...
След няколко дни ще си бъдеш у дома, скъпа.
Не ти трябва да стоиш тук.
Хората предават съседите си на Гестапо, защото им вдигат шум.
Вече никой не е нормален.
Ще се свържа с теб, преди да дойде самолетът ти.
Не излизай, ако не е наложително.
Доминик, гладен съм!
Моля, чиниите, Андре.
Няма сладко. Искам сладко! - Тук не е хотел, Жакоб.
Мама винаги има сладко. - Аз не съм проклетата ти майка!
Яжте!
Ела.
Не трябваше да ги плаша... - Ще го преживеят.
Да, но какво да им кажа? Друг път как ще ми се доверят?
Ще ти се доверят. Децата прощават почти всичко.
Защо Жулиен не може да ви прости? - Дали е чак толкова ядосан?
Колко тъжно... Миналото така ви е обсебило!
Синът ми се гневи, защото има само мен.
Майка му умря, когато беше 3-годишен.
Бях калпав баща. Прекалено ме влечеше работата, жените...
А сега? - Стар съм да се самозалъгвам.
Какъвто съм, такъв съм. Срам ме е само,
че доживях да видя как страната ми се предава сама.
Жулиен!
Прибери момчетата вътре! - Хайде, бързо!
Какво правиш?! Пусни ме! - Казала си им!
Казала си на шибаните немци за нас! - Кълна се...
Кълнеш се, а си им казала! - Не съм!
Млъкни! - Махай се!
Дори не можах да ги предупредя! Закъснях, защото те чаках!
Съжалявам... - Знаеш ли колко застреляха?
Огюст... Клер... Всичките!
Не можех да направя нищо! Не можех да им извикам: "Немци!"
Само гледах! Гледах!
Не можех...
Ти къде беше? - Трябваше...
да докладвам на свръзката си.
Нямах време да ти кажа! Жулиен, кълна се, не съм казвала!
Ти си единственият, който знаеше координатите.
Кълна се!
Е, някой им е казал. Знаеха точното място.
На кое поле, на кой път.
Имаха карта с подробности до последното дърво.
Остави я на мира, казва истината. Повикаха я.
Видях бележката. Тя не би го направила.
Обърнете се към стената.
Това ли са документите ви? - Да.
От картата личи, че сте минали демаркационната линия нелегално.
Печатът е подправен. Качете се в колата, моля.
Като учител виждам почти всички – деца, родители, баби и дядовци.
Няма човек, когото да не познавам.
Вземи.
Трябва да поговорим.
Извинете.
Отвън!
Картата с координатите? Откъде ги получи?
Не ме заговаряй публично! Много държа да остана жив.
Изтекли са.
Нямам представа за какво говориш. - Координатите бяха изтекли!
Немците знаеха. Нямахме никакъв шанс!
Нямам нищо общо. Просто предавам каквото ми кажат.
Тогава откъде са разбрали? - Кой знае?
Ти знаеше ли какво ще се случи? - Разбира се, че не!
Просто следвам инструкции.
Чии инструкции? От Лондон?
В Лондон знаят всичко. Аз съм тук само за да не плащам данъци.
Разбраха, че майка ми е французойка. Грешка беше да използвам нейното име.
Кога се срещна с тях за първи път? Ти ли ги потърси?
Не ми казвай! Те те потърсиха, нали?
Да. Къде стана? В бара? Във влака?
Наредено ли ти беше да ме отклониш?
Така ли беше?
Виж, швабите плъзват на юг, защото искат да запазят бреговете.
Северна Африка е обречена. Те губят войната, всеки го знае.
Лондон, французите... Нещата се променят.
Вече не е само битката с немците.
Твърдиш, че са направили всичко това само за да убият шестима комунисти?!
Хубаво. Питаш се кой е казал на немците?
Може да са половин дузина хора! Подслушване, някой в Лондон.
Месарят в Лезиняк! Може би аз, може би ти!
На твое място щях да си вържа гащите и да си затварям плювалника!
Схващаш ли мисълта ми?
Мисля, че те разбирам.
Все едно, изнасяш се от тук. В сряда, в 2:15 ч.
На мястото, където скочи. Дори и ти сигурно го помниш!
Ако останеш тук, оправяй се сама!
Какво обичате?
Прощавайте, аз съм мосю Ренек. Сигурно се питате защо съм тук.
Вижте, наблюдавам ви от известно време.
Детинско е, знам... но вие сте много красива жена.
Какво искате? - Мой дълг е да ви предупредя.
Да ме предупредите? - Вчера дойде един човек от Париж.
Ще помага на немците да попълнят еврейската си квота.
Имах щастието, като влиятелен човек в Лезиняк, да се запозная с него.
Той ми каза, че правителството във Виши
е издало инструкции за депортиране на еврейските деца.
Защо ми казвате това?
Вашият приятел Жулиен крие момченцата на семейство Дюге.
Чух ги.
Кой ви каза да дойдете тук? - Не, моля ви...
Никой не знае, че съм тук. Дойдох, защото...
Искам да бъдем приятели.
Трябва да тръгвам. - Не, чакайте! Моля ви!
Чакайте, спрете! Стой!
Моля, обърнете се!
Няма нужда от грубости! Аз съм важен човек с важни познати!
И тъй, ставате моя приятелка и момченцата ще са в безопасност.
Целунете ме.
Утре! Неразположена съм.
Ще бъдем заедно утре, когато съм чиста.
Ако се опиташ да бягаш, ще те убия! - Утре!
Ще дойда! Познавам много хора. Разбираш ли? Много хора!
Разбирам...
Следи ли ни някой? - Мисля, че не.
Трябва да предупредим Жулиен. - Следят го. Така е най-добре.
Госпожо. - Наред ли е всичко?
Хайде! - Слизайте.
Елате, имам малки котенца! Родиха се преди два дни!
Ти гониш!
Хванах те!
Аз победих!
Доминик!
Трябва да тръгвам. Слушайте ме внимателно и двамата!
Искам да останете тук, на тавана.
Много е важно да не слизате долу, освен ако не ви води мадам Карито.
Разбрахте ли? - А как ще се храним?
Госпожата ще ви носи храната, г-н Сладко.
Просто трябва да стоите тук. И гледайте да не вдигате шум!
А ти защо не останеш? - Да, остани!
Така е по-безопасно, миличък.
Утре ще дойда пак.
И да не се биете!
Може ли да спрем за момент?
Дали е възможно човек да извърши престъпление, без да го знае?
Не. Може да стане участник в него, но няма как да е отговорен.
За да носиш отговорност, трябва да знаеш какво правиш.
Ще си простите ли,
ако сте участвали в нещо ужасно, без да го знаете?
Да, разбира се. Иначе каква полза от мен за другите?
Вече не знам защо съм тук.
Преместихте ли момчетата? - Да.
На сигурно място? - Засега.
Искаш ли супа? Още е топла.
Къде е Доминик? - Отиде да си почине.
Благодаря ти, че ги гледаше. Знам, не е лесно.
Всяко дете е таралеж в гащите – вече ми е известно.
Яж!
За теб това е единственото решение.
Яденето.
Остани тук тази вечер. Уморен си.
Кой е?
Пишон. - Мосю Левад,
изпращат ни от кметството. Трябва да поговорим с вас.
Господата са от кметството. Изнеси столове в трапезарията.
Господине!
Съжалявам за влагата. Не използваме тази стая.
Искате ли да пийнете нещо?
Седнете, господине.
Мосю Левад, казвам се Пол Пишон.
Работя в отдел "Разследване" към правителството във Виши.
Звучи много сериозно.
Поехме някои от функциите на полицията по еврейските въпроси.
Миналия месец правителството проведе преброяване
на известните евреи в Свободната зона.
Името ви не е в него. Имате ли свидетелство за нееврейски произход?
Защо да... - Документите, моля.
Моля? - Личните ви документи.
Лична карта, продоволствена карта, разрешително за работа, моля.
Всичко? - Всичко, моля.
Позволете да ви кажа нещо за сътрудничеството.
Целта на сътрудничеството е и винаги е била
да се гарантира независимостта на френските граждани.
Ние искрено вярваме, че сътрудничеството с окупатора
дава на Франция шанс да изпълни предначертанието си.
Бих казал с ръка на сърцето,
че няма по-висш акт на патриотизъм от сътрудничеството.
Картите не са надлежно подпечатани. - Не ви разбирам.
От миналата година тези документи трябва да имат печат "евреин".
Знаете го! - Казах ви, не знам нищо подобно.
Мосю Пишон, не сте довели тези хора тук заради документите.
Моля? А вие кой сте?
Той ми е... - Аз съм синът му.
Да, синът. Седнете.
Според нашия архив, произходът на г-н Левад не е изцяло френски.
За целите на разследването трябва да уточним произхода на дедите му.
Господине! - Дедите му са французи.
Това няма отношение!
Как да няма отношение? Той е французин, аз също.
А вие какъв французин сте? - Жулиен!
Той се е бил при Вердюн! Четири години е гнил в окопа.
Тогава не са го питали какъв е. - Какво става?
Господине, може би ще съм от помощ, ако...
Добре. - Жулиен? Може ли да поговорим?
Казвай.
Знам всичко за децата на Дюге. Преместили сте ги, нали?
Учителят трябва да знае къде се намират учениците му.
Както виждаш, имаме проблем.
Мосю Пишон трябва да попълни квотата си
и за целта трябва да вземе или баща ти...
или момчетата.
Разбира се, той още не го знае. От теб зависи.
Искаш ли да поразмислиш малко?
Разбирам...
Имате ли да кажете нещо? - Дедите му бяха евреи.
И щом това прави баща ми евреин, значи и аз съм евреин.
Всъщност не. Според сегашната наредба
вие сте с една осма еврейска кръв, следователно не сте евреин.
Въпреки това имаме да обсъдим някои въпроси с вас.
Ще съм ви благодарен да останете в къщата. Старецът, моля.
Почакайте! Трябват му дрехи! - Бързо!
Господине, моля.
Всичко е наред.
Не съм забравила.
Ето ви чисти дрехи!
Жулиен!
Трябва да стигнем при момчетата преди Ренек!
Жулиен, трябва да се измъкнем! - Какво предлагаш?
Да им кажа, че съм се почувствал по-голям евреин от баща си?
Ти направи всичко, което можа! - И за какво?
Заради две деца, които най-вероятно и така ще умрат.
Да не предлагаш да се предадем?
Защо дойде тук?
Заради Франция, дълга – не знам. Чувствах, че...
Обичах един мъж.
Включила си се заради него?
Да.
Какво стана? - Той загина.
Съжалявам. - Защо да съжаляваш?
Обичала си го. - Не бива да говорим така.
Баща ти е добър човек. Ще разбере, че не си имал избор.
Не, няма да разбере.
Целуни ме.
Ела по-близо.
Разкопчай блузата ми.
Бягай! - В църквата!
Събуди се! Долу има някой! Слушай...
Оставете ги на мира! Негодници! Оставете ги на мира!
Не!
Андре! Жакоб! - Доминик!
Ще ви намеря!
До скоро. - Да, надявам се. Благодаря!
Добър вечер, малките ми.
Скромното ми жилище! Питие за лека нощ?
Благодаря!
Много приятен квартал. - Малко очукан, но ми харесва.
Чакай!
Закъснях.
Отвели са ги с влак. Само това успях да разбера.
За Бога, кажи нещо!
Трябва да тръгваме. - Не!
Ренек... Ренек е мъртъв.
Видяха ме. Нищо не можеш да направиш!
Няма да тръгна. - Моля те, чакай! Ще те убият!
Това ли искаш? Не. Тогава ела с мен.
Имаме шофьор до Тулуза. От там ще стигнем до Пиренеите.
Доминик... - Няма да тръгна, не искам!
Чуй ме! Ако останеш сега, ще умреш.
Преди да те убият, ще те изтезават. Ще проговориш!
Така ли ще помогнеш за победата? - Как можа да ми го кажеш?!
Какво искаш, да се самоубиеш ли?
Не... - Защо?!
Не издържаш да си жива, когато други са обречени на смърт?
Да не би да не страдах, когато отведоха баща ми?
Без да мога да му помогна или да му се извиня!
Да не би да не страдам? Нищо не мога да направя!
Сега това е истината! Приеми, че си оцеляла! Това е!
Не, не е достатъчно!
Доминик... - Не е достатъчно.
Ти даде всичко от себе си! - Не говори така! Всичко?!
Как смееш да ми говориш така? Не знаеш какво съм направила!
Не знаеш коя съм... Дори не знаеш името ми!
Да!
Трябва да направя нещо. Сигурно има някакъв изход от всичко това.
Трябва да тръгваш.
Извинявай. С мен всичко ще е наред. Ще използвам свръзката си.
Моля те, тръгвай! Заради баща си! Върви!
Тръгвай!
Полиция! Отворете!
Отворете!
Проверете горе!
Да?
Няма нищо.
Господине, моля.
Без багаж!
Тук сме! - Мосю Левад!
Ето, нося писмо! От майката на момчетата.
Вземете го!
"Скъпи мънички мои, надявам се някой да ви прочете това писмо.
Ние с татко сме добре, здрави сме.
Съжалявам, че не можахме да се сбогуваме и да ви пиша до сега,
но се наложи спешно да заминем, а от тогава имах много работа.
Работим в Германия за фронта. Когато войната свърши, ще се върнем.
А до тогава бъдете силни и се грижете един за друг.
Хранете се добре, когато можете, дори понякога да не ви се яде.
Не се карайте за дреболии, а когато излизате някъде,
искам да се държите за ръце, както когато пресичате пътя.
Прегръщаме ви от все сърце.
Любящите ви мама и татко."
Отидете отсреща, и ще видите жената от Червения кръст.
Благодаря. - Следващият!
Г-жо Бакстър, колко близки имате? - Трима.
Четирима.
Ето там е човекът от "Настаняване". Той ще ви уреди.
Благодаря, госпожице.
Шарлот? Идваш ли на кино? Дават "Разходка със зомби".
Не, благодаря. - Играе Том Конуей.
Ще си легна по-рано. - Както искаш.
Пристигна тази сутрин за теб.
Изглеждаш ми отслабнала. - Дейзи...
Тръгвам! Приятна вечер!
Получи ли писмото ми? Да, естествено...
Извинявай, че изниквам изневиделица. Беше трудно да се измъкна.
Откога си в Англия? - От два месеца.
Когато се върнах, не бях много добре. - Казаха ми...
Казаха ми, че си загинал... - И аз така мислех.
Показаха ми снимки. На тях...
имаше труп. - Навигаторът.
Скриха ме във Франция, нямаше как да ме преместят, щях да полудея!
Добре ли си? - Да. Съжалявам, аз просто...
Още не мога да... Радвам се, че си тук!
А с теб какво стана? - Заминах за Франция.
Така и не успя да ме убедиш да не ходя.
Защо замина? - Мислех, че ще успея да те открия.
Питър... - Какво стана?
Шарлот? - Ти беше прав за войната.
Прави ни на глупаци всичките. А останалите убива.
Трябва време, за да се възстановиш. Такава ужасна бъркотия е...
Знаеш ли, никога не съм спирал да мисля за теб.
Можем да отидем някъде. Все едно къде!
Питър... - Трябва да замина, но...
Не мога да се върна назад.
Прощавай.
Ако ме беше послушала...
Тогава нямаше да съм аз.
ПРОДАВА СЕ
Здравей.
Не предполагах, че си... - Знам.
Има нещо, което искам да ти кажа.
Какво?
Името си – Шарлот Грей.
превод ЮЛИАНА ТАНЧЕВА