Едно време беше по-лесно.
Мъжът знаеше какво значи да бъдеш мъж.
Бориш се с нещата, които не са наред.
Имаше право да го направиш.
Очакваше се да го направиш.
Начинът на живот,
обучението, през което минаваш,
те подготвяха за неизбежните конфронтации,
които могат да завършат с рани
или дори смърт.
После нещо се случи.
Приехме закони за благоприличие.
Адвокатите ни станаха пазачи.
И неща, които бяха ясни за разбиране
се оплетоха в бюрокрацията,
която наричме "да бъдеш цивилизован".
Човек не можеше повече да се изправи
срещу неправдите около себе си.
Трябваше да мине през съдилища и адвокати
и да си проправя път през безкрайната бюрокрация.
Жените искаха равнопоставеност, и я получиха.
Не като получиха всичко, което имат мъжете,
а като кастрираха мъжете
под формата на ред.
Не ме интересува какво мислите.
Това не е прогрес.
Не е еволюция.
Това е болест, и има нужда от някой
който разбира, какво е заложено.
Някой, който може да се изправи като истински мъж
и да се заеме с несправедливостите
и неправдите на този свят.
Днес.
Точно сега.
Преди обяд.
Номер едно за талисмана на офиса.
Номер две за Мис Привлекателност.
Номер три за "първа жичка за водичка".
Четири за главния гъзолизец.
Пет за неблагодарния предател.
И накрая, но не по важност
номер шест...
Просто го направи.
Ти можеш.
Просто го направи.
Шелби иска това за петък. Окей?
И се постарай нищо да не липсва този път.
Петък, Маконъл.
Направи го.
Всичко опира до момента.
Нищо хубаво не става иначе.
Моето време ще дойде.
Боб?
Ъм, семейството на брата на мъжа ми
ще идва следващия уикенд
и се чудех, дали случайно
има шанс да си оправиш двора?
Ще видя какво мога да направя.
Ще бъде чудесно. Благодаря.
Пак се уплаши, нали?
Не съм се уплашил.
Просто не беше подходящият момент.
Да бе. Даа. Ъхъм.
Пак момента.
Ей, приятел, това май съм го чувал вече.
Трябва да сте щастливи, че не го направих днес.
Защото ако бях го направил, кой щеше да ви храни сега?
Ей, кой го е грижа за храната,
щом проклетите копелета ще умрат?
А? Ще умрат.
Да вървят по дяволите.
Добре. Ей. Ей. Ей, ей, ей, ей.
Ей. Ей, това е мое.
Защо всъщност се страхуваш
от пилетата?
Заради епидемията
от птичи грип и болестите.
И тогава - Пуф! Всички можем да умрем.
Добре, но мисля, че това е доста крайно.
"145100YT765."
"59871239HX."
Проверено.
Обичам хавайското момиче.
Как върви преброяването?
Ти каза петък. Това е утре.
Утре сутрин. Бих искал да го видя преди това.
Защо? Няма да знаеш дали съм пропуснал нещо.
Виж, не искам пак да започвам с теб.
Хайде, Харпър, искам да взема маса с изглед.
Вече съм резервирал.
Супер. Ей, какво е това?
Ей, това е мое. Остави го.
Хайде. Какво прави?
Върни го. Остави го.
Може би включва мозъка му. - Върни го.
Върни го. Мое е!
Какво прави бутонът? Взривява целия свят!
Върни го. Върни го.
Остави го.
Добре, вземи си глупавата играчка.
Списъкът ми трябва до 5 следобед, нито секунда повече.
Ще имаш честта днес.
Ей, хаваецо.
Дано не си и разбил сърцето.
09871239847.
Проверено.
Под блузата ми ли гледаше? - Съжалявам.
Да, съжаляваш. Съжаляваш, че те хванах.
Помислих Ви за друга.
О, значи тормозиш и други?
Не тормозя...
Трябва да занеса това.
Ако те хвана пак да ме гледаш така,
отивам горе при шефа.
Знаеш, че има правила, които защитават жените
от мъже като теб!
Г-н Харпър?
Маконъл!
Късметлия си, че не си си тръгнал.
Не си бях тръгнал.
Къде беше тогава?
Казах ти, че списъкът ми трябва в 5 часа.
Затова ги занесох в офиса ви,
но вас ви нямаше.
Разбира се, че ме нямаше там.
Тук съм, и те търся.
Мислех, че искате да ви ги донеса.
Мислел си.
Мислел си?
Дай ми това.
Не ги ли защипа?
Сложих кламер.
Умно, нали?
Ей, Харп, Шелби те иска на конферентното обаждане.
Добре.
Защипи ги
и чакай в кабинката си докато се върна.
Не сме свършили с това.
Идва време
когато болните и слабите
трябва да се пожертват
за да се спаси стадото.
Един за талисмана на офиса.
Втория за Мис Привлекатолност.
Номер три за "първа жичка за водичка".
Четири за главния гъзолизец.
Пет за неблагодарния предател.
И накрая,
номер шест...
Просто го направи.
По дяволите.
Маконъл!
Казах на този безделник да не мърда от тук.
Ей, някой да е виждал Маконъл?
Колман?
Маконъл.
Ралф, виж какво направи.
Да.
Как се почувства?
Удовлетворен.
Исусе. Колман?
По дяволите. По дяволите.
Мисля, че сега е момента да си тръгнеш.
Не може да убиеш толкова хора
и просто да си излезеш.
Без процес.
О, боже. Това е Ванеса.
Ванеса?
Мислех, че е онази кучка Пола.
Често срещана грешка.
Харесвах Ванеса.
Има хубава усмивка.
Страхотна усмивка.
Може да освети стая с нея.
Тя е жива. Ванеса е още жива.
Ей. Стой. Какво правиш?
Мислех, че я харесваш. Затова ще и спестя мъките.
Защо мислиш че се мъчи?
Повярвай ми, по-добре е така.
Почакай. Последният куршум не е ли за теб?
Не ми казвай как да го направя, Маконъл.
Само защото си по-смотан и от мен,
още не съм ти пръснал мозъка.
Извини ме, но колкото и
да имаме общи чувства към тези хора,
Аз не съм и наполовина смотан, колкото си ти.
О, не?
Тогава ми кажи как наричаш човек
който е достатъчно глупав, да ядосва маниак
със зареден шибан пистолет.
Бих го нарекъл маниак...
със собствен зареден шибан пистолет.
Ха.
Това беше шестият.
Ванеса.
Всичко е наред.
Ще се оправиш.
Да видя усмивката.
Хайде.
Хайде, можеш.
Ето.
Наистина осветява стаята.
Добре е.
Те идват. Те идват. Добре е.
Петимата убити са били служители
на Адвенсед Дайнамик Дивайсес,
но не е ясно, дали са били избрани нарочно
или просто са били на грешното място, в грешен момент.
След като стрелецът, Ралф Колман,
умря на местопрестъплението, може би няма и да разберем.
Джесика Лайт е в квартала на стрелеца в Крествю.
Джесика? -Здравейте, аз съм Джесика Лайт.
Тук съм в типичен ден
в типично предградие
и чувам типичния въпрос
след такова трагично събитие.
Как може да се случи това тук?
Та, кажете ми,
какъв беше Ралф Колман?
Винаги изглеждаше толкова симпатичен.
Да, той не споделяше много.
Беше толкова тих човек.
Колкото и трагична да е случката,
разбрахме, че е могло да бъде още по-лошо
ако не бяха действията на един човек,
човек, който изглежда не се страхува
да се изправи пред този жесток свят
и просто да каже,
"Не, няма да търпя повече."
Пак ли не беше подходящ момента?
За твое сведение,
днес дръпнах спусъка.
Стига бе.
Тогава какво правиш тук...
жив?
Дълга история.
Добре, къде по дяволите отиваме?
Кажи ми. -Някой друг път.
Добре, поне ни кажи
дали шибаните копелета
са мъртви.
Шибаните копелета са мъртви.
Добре.
Та кога заминаваш за Фиджи?
Ами не преди... имаме две седмици следващия месец.
О, чудесно. - Да.
Жена ти как...
Ще викнем бавачка, така че...
Здравейте, г-н Маконъл. Казвам се Дерик Майлс.
Дали ще може да ви задам няколко въпроса за случилото се в А.Д.Д.?
Аз съм от вестник Хералд. - Откъде взехте името ми?
Казаха, че няма да го съобщават - Хайде, г-н Маконъл,
не можете да пазите такова нещо тайна.
Вие сте абсолютен герой.
Просто убих един човек. - Да, но точният човек.
Не бихме ли могли да продължим разговора вътре?
Не.
Моля ви, ще ви бъде много по-лесно
ако разкажете историята си само на един човек.
Нарича се "ексклузивно".
Няма да влезете в дома ми.
Моля ви, г-н Маконъл, пуснете ме вътре преди тези лешояди
да изопачат всичко до неузнаваемост. - Не!
Г-н Маконъл, моля ви!
Вървете си!
Тук сме от новините на 5ти канал...
Г-н Маконъл!
Добре дошъл в нашия свят.
Ето ни отново
с Ърнест Уилямс,
птицевъд
Ернесто. Ернесто Уилямс.
Добре, а мога ли да ви наричам птицевъд?
О...
О, рибо.
Отидоха ни 15те минути.
Боб?
Здрасти.
Нали помниш, че ти казах, че роднините ни ще идват?
Моравата ми пак ли те притеснява?
Не, не, не, не.
Всъщност, се мислех,
понеже ще правиме малко
коледно барбекю този уикенд,
може би ще искаш да наминеш.
Би било хубаво да се опознаем с новия си съсед.
Живея тук от 5 години.
О, как си лети времето.
Ето го. Ето го човека.
Нашият шампион.
Браво, Боб.
Добра работа, Маконъл.
Ей, ето го! Ей, Боб.
Не, г-н Маконъл.
Вече не работите тук.
Елате.
Уволнен ли съм?
Не, елате.
Къде отиваме?
Най-горе.
Мисля, че е страхотно това което направихте.
Сега маниаците ще се замислят добре, преди да луднат.
Той ви очаква, г-н Маконъл.
През тази врата.
О, влизайте направо, г-н Маконъл.
Направо през вратата.
Ето го и него. Влез, Боб.
Толкова се радвам, да се видим най-после.
Мога ли да ти поръчам нещо?
Нещо за пиене? Пепси или нещо друго?
О, Боб. Това е Морис Грегъри.
Повиках Морис да помогне на служителите
да превъзмогнат стреса
през този период.
Морис е добър човек и талантлив психиатър.
Психиатър? - Съветник на опечалени.
Ела, седни.
Вземи моя стол.
Седни, седни.
Доста хора питаха за теб.
Да, съжалявам. Исках да...
Ей, ей, ей. Намя нужда да даваш обяснения.
Сигурен съм, че всичко това ти е дошло в повече.
Така е.
Но трябва да разбереш,
Само много специален човек
би останал изправен
и би предприел действие
в лицето на сигурната смърт.
Аз съм ветеран.
Имал съм ожулвания, признавам.
Но аз знаех, кой е врага.
Знаех в какво се забърквам от началото.
В днешно време...
може да дойде отвсякъде...
по всяко време...
всеки.
Истина е.
Прости ми нездравото любопитство,
но ти видя ли наистина случката?
Видях...
трупове да падат на пода.
Исусе.
Как успя да избегнеш изстрелите?
Ами, аз...
Аз... бях изпуснал един кламер,
и вече бях на пода.
О, боже.
Можеш ли да си представиш? Кламер му спасява живота.
Но после си видял колегите ти да умират пред теб.
Сигурно си се чувствал ужасно.
Наистина глупаво от моя страна.
Разбира се, че си се чувствал ужасно.
Какви ги говоря? Какво друго може да чувстваш?
Но после си се стегнал.
Нали?
И ти, ъм...
И, ъх...
И, ето, сега сме тук.
Добре, стига с този подтискащ разговор.
Сигурен съм, че ти и Морис
ще пресеете този кошмар по-късно.
Сега искам да дойдеш с мен.
Боб, ела.
Гордея се, че забелязвам потенциала в хората,
и колкото и трагична да е тази случка,
тя ми отвори очите за един истински талант
който е оставал незабелязан точно под носа ми.
Радвам се, че те срещнах. Мен?
И не се опитвай да ми обясняваш, че си доволен
от текущата си позиция тук.
Да. - Знам, знам.
Чувстваш се похабен, непредизвикан
както когато имаш добри идеи
но никой не иска да ги чуе, нали?
Хайде, бъди откровен.
Отдавна никой не ме е питал какво мисля.
Ето, тези дни свършиха,
защото от сега нататък, аз искам да знам
какво мисли Боб Маконъл всеки ден.
Добре дошъл в новата си база за размишления.
И така, кажи ми Боб.
Какво мислиш сега?
Мисля си, колко години съм се молил за прозорец,
и ми казваха, че нямат.
Да, ами миналата седмица се освободиха няколко.
Така е.
Това е офисът на една от жертвите.
Личната ми асистентка. - Ванеса Паркс?
Ванеса е умряла?
Не, не.
Но няма да се върне.
Познаваше ли я?
Само усмивката и.
Да, можеше да освети стая с нея.
Отиде ли да я посетиш в болницата?
Не.
Не?
Боб.
Ти трябва да я посетиш? - Защо?
Защо ли? Защото ти и спаси живота.
Господи, жената сигурно отчаяно иска да ти благодари.
Тя дори не ми знае името.
Не ти предлагам, Боб.
Казвам ти.
Отиди да я видиш днес.
През работно време?
Приеми го като първа задача...
на поста вицепрезидент по творческо мислене.
Ще ми плащате за да мисля?
На къде отива светът.
О, о, Боб.
Когато, ъм... Когато отидеш при Ванеса,
Искам да вземеш това
и да и го предадеш лично.
Това са просто едни документи.
О, Боб, почакай.
Защо не вземеш служебната си кола?
Всемогъщи боже. Това е Маконъл.
Ти, хитро куче, правил си се на ударен цялото време.
Определено ме заблуди.
Знаеш ли, чух, че си се върнал, но не те видях в дупката.
Вече съм нависоко.
И така трябва.
Добре, сега големия въпрос.
Колко куршума
изстреля в този психопат Колман?
Хайде, Боб. Колко?
Два, три? Пет.
Пет!
Плащай.
Hey, last time I doubt this man's drive.
О, Боб.
Трябва да се присъединиш към нашата четворка.
Може да ни потрябваш с твоя убийствен инстинкт
на задната девятка. О, човече.
Момчетата на Купър ще се насерат ако го доведем.
Да.
Ей, пиенето е безплатно довечера.
При Барнис.
От другата страна на улицата.
Разкарай куфарчето, Боб. Сега си шеф.
Искам да видя Ванеса Паркс.
Горкото момиче.
Как се казвате?
Боб Маконъл.
Боб Маконъл?
Онзи Боб Маконъл? - Да.
Сладурче, трябва да се научиш да говориш по-силно.
Съпругът ми смята, че трябва да се кандидатираш за кмет.
Ей, Телма! Телма, вдигай моя телефон.
Трябва да заведа Боб Маконъл да види Ванеса.
Толкова сме горди да ви видим. Чудесно е това...
Оттук. - Чудесно е това, което сте направил.
Дори имаме ваша снимка, окачена в кафенето.
И разбира се, всички искат да я подпишете.
Как е тя?
Не сте ли чул?
Само, че няма да се върне на работа.
Куршумът е попаднал право в гръбнака и.
След като оттока спадна и са го извадили,
нервите така и не можаха да се възстановят.
Какво искате да кажете? Тя е...
Парализирана.
Колко? Само краката ли?
Ванеса?
Имаш посетител.
Не, не.
Мила, Боб Маконъл е.
Хаваеца.
Ще бъда отвън.
Значи ти си човекът, който ме е спасил.
Май е така.
Толкова исках да те видя.
Можеш ли да се приближиш?
По-близо.
Кучи син!
Аз бях богиня.
Виж ме сега! Не мога да мръдна!
Не мога да танцувам!
Не мога и да се чукам, нали?
Трябваше да оставиш Колман да си довърши работата!
Трябваше да ме оставиш да умра!
Да ти го начукам!
Трябваше да съм умряла.
Трябваше да го оставиш да ме убие.
По дяволите!
Мразя те!
Ей, Маконъл.
Точно навреме. Отиваме в Барнис.
Хайде, паркирай и раздрусай кълките.
Сега е "щастливият час". - Не искам да съм щастлив.
Глупости. Всеки иска да е щастлив.
Трябва да си перфорирам картата за работното време.
Луд ли си? Шефовете нямат карти!
Хайде. - Аз не пия.
Чудесно, ще има повече за нас.
Не пиел ли.
1, 2, 3, 4, 5.
Ох.
Това беше шеста.
Боб...
Трябва да си призная...
онзи ден...
почти напълних гащите
когато видях Колман да вдига пистолета срещу мен.
звучи клиширано, но целият ми живот мина за секунда пред очите ми,
и не мога да кажа, че съм горд от него.
Но ти... боже.
Ти.
Стоиш там, ледено спокоен...
гледаш очи в очи този тип.
Невероятно е.
Абсолютно невероятно.
Но все пак има...
Има един въпрос, който ме гложди.
След като си имал пистолет,
защо изчака до края на стрелбата, за да го използваш?
Ей, забрави.
Нали знаеш, важното е, че...
не ми гръмнаха задника онзи ден,
и вероятно на теб трябва да благодаря.
Хъм, още един рунд.
Ъх, не, шест.
О, по дяволите. Ето го и него.
Мозъчният майстор.
Трябва да се прибера вкъщи.
Оу, оу, оу. Ей.
О, ей, Боб. Добре ли си?
Човече, той е на черешата!
Някой трябва да го закара у дома.
Да, ами аз съм в обратната посока.
Аз ще го закарам.
Надявам се, че не си
ме взел насериозно миналата седмица.
Имам предвид, едно момиче трябва да се пази
от обвързване със загубеняк.
Нали знаеш,
мъж без бъдеще,
без топки.
Но ти не си такъв, Боб.
Всеки знае, че имаш блестящо бъдеще.
А за топките...
определно го доказа.
Ъх. Имаш страхотна двойка от тези.
Ще бъда поласкана
ако искаш отново да погледнеш под блузата ми.
Всъщност...
Не!
По дяволите!
По дяволите, по дяволите, по дяволите!
Ей, хубави цици!
Да ти го начукам, задник! По дяволите!
Здравей.
Здрасти? Ей, скапаняк.
Ставай.
Събуди се!
Боже мили.
Господарят е жив.
Сега, може ли да ни нахраниш, преди всички да умрем?
Побързай,
Страйпс се превърта за трети път.
Видяхте ли случайно дамата, която ме доведе?
Не става така, Боб.
Ако ти не я видиш, и ние не я виждаме. Не помниш ли?
Хубави цици, все пак.
Боб.
Ето го.
Най-доброто ми другарче за пиене.
Та, ъх, Боб,
яко ли беше, а?
Беше ли тя всичко, за което се представя?
Наистина не мога да кажа.
Добре, значи джентълмен.
Добре, ще трябва да поработим над това.
Виждал ли си я? Не.
Не още, но
Видях г-н Шелби, той те търси,
за някаква важна задача
която е трябвало да свършиш?
Да.
Трябва да вървя.
Ей, Боб.
Боб?
Трябва да видя Ванеса Паркс.
О, бедното момиче. Роднина ли сте? - Не.
Само роднини се допускат извън часовете за свиждане.
Аз съм Боб Маконъл.
О, не вярвам, че сте тук
Знам, че я разстроих преди...
Опитвах се да се свържа с вас. - Какво?
Ванеса. Тя иска да ви види отново.
Др Стивън Чанг в кардио лабораторията,
Др Стивън Чанг...
Здравей.
Би ли затворил вратата?
Определено беше бързо.
Всъщност идвах да те видя.
Трябваше да ти предам това вчера.
От г-н Шелби е.
Сигурен съм, че щеше да го предаде лично, но
той е много зает след случилото се.
Сигурна съм.
Мога да го отворя и да ти го прочета.
Недей.
Ами, къде да ти го оставя?
Например в задника му?
Добре.
Съжалявам, аз...
Не исках да избухвам пред теб.
Няма проблем. - Не, има.
Искам да ти се извиня, за начина, по който се държах.
Нечестно беше да те обвинявам за моето...
за моето състояние.
Рискува живота си за да ме спасиш.
Не си знаел, че ще свърша така.
Може би щеше да действаш по друг начин
ако си знаел, че не бих могла никога повече да се движа
или да разчитам на други до края на живота си
да ме хранят и обличат...
и да ми сменят памперсите.
Мислиш ли, че би го направил?
Да направя какво?
Да действаш различно.
Да.
Знаех си. Знаех си че си състрадателен човек.
Ето затова ти си единствения, когото мога да помоля за тази услуга.
Искам да довършиш това, което Колман започна.
Боб,
Не искам да живея така.
Не мога да живея така.
Душата ми ще умира по милион пъти на ден.
Ако имаш каквито и да е чувства към мен,
ще ми помогнеш да го направя.
Моля те.
Не издържам вече.
Искаш да прекратя живота ти?
Той вече е свършил.
Ще ме изпишат
на домашно лечение в срадя в 5 часа.
Ако не те видя тогава, аз... Аз ще те разбера.
Ето те и теб. Г-н Шелби.
Сядай, сядай.
Довърши ли задачата?
Доставих го лично.
Отлично.
Тя каза ли нещо, като разбра, че е от мен?
Не.
Тя отвори ли го?
Ванеса е парализирана.
Всички крайници.
Знам, знам. Съжалявам.
Просто ми е адски трудно да го приема.
Нямах представа, че загубата и
ще се отрази толкова силно на компанията.
Тя не просто осветяваше това място.
Тя вършеше малките неща, които друг не би направил.
Чувствам се малко изгубен без нея.
Ами, ако...
имате нежда от помощ?
Нямаш нищо против?
Може да ми помогне за мисленето.
Добре тогава.
Мисля, че можеш да се заемеш с това.
Това е последният опит на жена ми да я публикуват.
Имаме нужда от 50 копия до утре, за да ги разпратим.
О, и като свършиш с това,
би ли взел тези костюми от Армайнс?
Те...
затварят в 3 часа.
Боб, Боб.
Кога ще дойдеш да ме видиш?
Трябва да копирам това.
Ъм, мога ли да помогна. - Справям се.
Ей, някога ползвал ли сте тази машина?
Ксерокса си е ксерокс.
Виж,
Знам, че си "големия герой", застрелял си лошия и т.н.,
но да се работи с 349 не е като да насочиш и дръпнеш спусъка,
нали ме разбираш, Боб?
Трябва да са перфектни,
лично за г-н Шелби са.
Ще бъда нежен.
Разбрах, че ме търсиш.
О.
Голяма нощ, а?
Какво стана? - Не помниш ли?
Ами аз...
Сега знам защо си толкова тих мъж.
Защо?
Нямаш много за което да го говориш...
там долу.
Не се притеснявай, бейби.
Ще бъде нашата малка тайна.
Трябваше да си ти.
Ванеса Паркс е парализирана, защото прилича на теб.
Какво?
Колман направи грешка.
Добре.
Ти току що унижи Пола Метцлър.
Наистина си брутален.
Не знае какъв късмет има.
ФБР смята, че
причината самолетът да загуби колелото си е саботаж,
завършил с 12 жертви.
Довърши започнатото от Колман.
ФБР също все още събира доказателствата
за вероятния мотив на Ралф Колман за убийствата в А.Д.Д.,
но засега има малък напредък.
Те отказват да свържат убийствата с факта, че
жена му и дъщеря му са починали при катастрофа преди 5 години.
Довърши започнатото от Колман.
... тъй като било прекалено отдавна за да има значение.
Слушай ги тези.
Тези задници не знаят ли, че
света е скапано място?
Просто попитай Ванеса.
Млъкни!
Горкото момиче.
Готова ли си да тръгваш?
Ахъм.
Колко подходящо, старата ми служебна кола.
Твоята?
Какво друго мое ти даде Шелби?
Офисът ти.
Мисля и твоята работа.
Е каквото и да правиш, не преспивай с него.
Няма.
ДА видим как ще стане това.
Добре ли е? Да.
Това е.
Този около врата ми,
има закопчалка отзад.
Добре.
Всичко наред ли е ако го направя?
Не се притеснявай, няма да усетя нищо ако ме докоснеш.
Окей.
Е, може би...
може би не съвсем нищо.
Готова си.
Добре.
Сега какво?
Просто ме махни от тук.
Доста мислех за това,
и мисля, че намерих начин, да го направиш
без да си оцапаш ръцете с кръв.
Не искам да си имаш проблеми заради това.
Законови или морални
Но няма и да се занимавам с измислени хапчета.
Ще си отида по същия начин, по който доидох...
драматично.
Има една спирка на метрото,
където южният експрес не спира.
Бетонът на перона е малко наклонен,
но е гладък до долу.
Просто ме качи горе,
и когато влакът идва,
само ще ме пуснеш, и гравитацията ще ме поеме.
Коя спирка?
Улица Франклин.
До магазин Краун?
Да.
Натоварена ли е?
Да, но към полунощ се опразва.
Гладна ли си? Искаш ли да хапнем нещо?
На вечеря ли ме каниш, Боб?
Май да.
Има...
един ресторант за бързо хранене малко по-нагоре
Бързо хранене?
Виж, Боб, ако това ще бъде последната ми вечеря,
Бих искала да бъде нещо специално.
Аз не излизам много, само това се сещам.
Значи ще бъде събитие и за двама ни.
Да, оттук моля,
имаме чудесна маса за вас, скрита отзад.
О.
От шест месеца се опитвам да получа маса тук,
и винаги бяхте препълнени?
Явно днес имате късмет.
Да, невероятно е как се отразява на късмета един куршум в гръбнака.
Ще трябва да изтичам да пусна тото!
Сигурен съм, че ще прекарате чудесно тук, в ресторанта.
Заповядайте.
Келнерът ви ще ви каже специалитетите.
Боже, мразя сноби.
Защо тогава дойдохме?
Защото се предполага, че е най- добрия ресторант в града,
и не искам да забравиш тази вечер.
Това едва ли ще се случи.
Няма да се уплашиш, нали, Боб?
Не.
Защото тази вечеря ще бъде напразно,
ако не участваш после.
Не е напразно.
Тогава спри да гледаш толкова тъжно.
Господине,
Госпожо,
желаете ли да чуете специалитетите?
О, не, ще вземем двете най-скъпи ястия в менюто.
Отличен избор.
Предполагам, ще искате бутилка Опус Едно за прокарване?
Прочетохте ми мислите.
Веднага ще я донеса.
Не се притеснявай, ако наистина си получил моята длъжност,
можеш да си го позволиш.
Няма ли да ти липсва нещо?
Приятелите, семейството...
Боб, колко цветя имаше в стаята ми?
Не помня. - Николко.
И колко хора дойдоха да ме поздравят?
Не знам. - Николко.
И кой дойде да ме види днес?
Деня, в който ме изписват?
Само аз.
Само ти.
Ти си толкова красива жена, усмивката ти...
Да, мога да осветя стая, знам,
първата ми реплика.
Не разбирам.
Аз съм на 26 години, Боб. - 26?
Да, и бях на крачка от поста старши вицепрезидент
във фирма от Форчън 500, само след една година работа.
Ти си много образована жена...
Не, не съм.
Цялото ми висше образование е 2 години в колеж.
Аз имам мозък, Боб, но причината да съм
където съм, толкова бързо е, че
първо, изглеждам поразително, и второ,
Правя най-страхотните свирки в целия щат.
Виното ви. - Страхотно.
А също не беше зле, че изглеждам ту като жена, ту като дете.
Мъжете или искаха да ме защитават, или да ме чукат, така че
това ми помогна да се изкача по стълбицата.
И аз доста се катерих, Боб.
Повече, отколкото ми се полага.
Така.
Виж, идеята е, че не може да създадеш много приятели,
докато стъпваш по главите им, по пътя нагоре.
Хайде, стига с мрачните мисли.
Да видим какъв е вкусът на бутилка вино за 300 долара.
Първо аз. Можеш ли да свалиш това?
Ооо...
Добре ли е?
Да.
Не се тревожи.
Охх..
Уу...
Оу, така е много по-добре.
Е, това ще ми липсва.
Бон апети.
Имаш ли братя и сестри? - Ъм... да...
Кое беше най-личното ти... - Аз много обичам ябълков сок...
Наистина? Веднъж в офиса, злословех по адрес на Пола...
...ябълков сок Сладката Градина... и тя беше точно зад мен.
О, Пола...
Но златните рибки не са ли като котки,
на които не можеш да оставиш храна отвън?
Общо взето. -Всички имахме страшен махмурлулк.
По лесно е да попиташ кое не е било най-...
Ти го вземи, преядох.
Откъде знаеш, нали не чувстваш нищо от врата надолу
Знам си границата.
Освен това, струва ми се, че затварят ресторанта.
Само 10 часът е.
Май ще трябва да намерим нещо друго, което не сме правили досега.
Какво не си правила досега?
Ти пееш беквокалите.
Чуваш ли ме? - Не...
Да! - Не, не, не.
Гладис е нищо без Пипс.
Вземи микрофона. Боб!
Боб, трябва да го направиш.
Къде е Пипс? Изпейте Пипс!
Убиваш ме, хайде.
Хайде приятел, помогни и!
Хо, хо, хо!
Забрави!
О боже.
Това е отходната и торбичка.
Боб, изведи ме от тук!
По дяволите!
Боб! О боже!
Изведи ме от тук!
Слава богу, че не съм в инвалидна количка.
Ето го.
Продължавай, Боб.
Ето тук. Спри.
Толкова пъти съм била тук.
Ще ме пуснеш, обещаваш ли?
Обещавам.
Радвам се, че се запознах с теб, Боб.
И аз.
Сега Боб. Сега.
Боб, пусни ме! Боб!
Боб, ти ми обеща! По дяволите, обеща ми!
Проклет да си, Bob! Пусни ме. - Съжалявам!
Обеща ми! Ти, шибан страхливец!
Духач! Пусни ме!
Боб! Боб! Не! - Съжалявам! Знам!
О, по... Боб! По дяволите!
Миелинът под раната не беше толкова наранен,
колкото показа първоначалният скенер.
Затова пуснахме нов ядрено- магнитен резонансен скенер.
Който показа свръх наличие на родови клетки,
които изглежда са причината нервни клетки
да бъдат отделяни около торакалния синапсис.
Какво значи всичко това?
Значи, че има надежда. Определено има надежда.
Здравей.
Ела тук.
По-близо.
По-близо!
По-близо.
Благодаря ти, че ми спаси живота.
Отново.
Този път няма да съжаляваш.
...вече не е, нали? Не, определено не е.
Казах ви да дойдете възможно най-скоро.
Спешно е.
Къде си учил да караш, бе?
Големият проблем, е липсата на комуникация между отделите
но забелязах, че има едно място, където хората си говорят спокойно.
И това е бутилката за вода. Предлагам да поставим малка бутилка
до всеки телефон във всеки офис, за да подобрим комуникацията.
Добра идея, Боб.
Да, да.
Май прекалихме днес.
Беше страхотен ден.
Но би могъл да стане перфектен.
Не е ли?
Има нужда от един малък детайл.
Пръстът ти определено заяква.
Заведи ме на дивана.
Искам да те задоволя, Боб.
Вече го направи.
Не умствено. Имам предвид интимно.
Сексуално.
Само трябва да ме наместиш,
така, че главата ми да е над дивана и аз ще свърша останалото
Ванеса! - Какво? Ти си ми гадже, нали?
Хайде де, направи толкова много за мен.
Моля те, нека направя това за теб.
Не, не. Не мисля, че трябва. Не те намирам такава.
Ами това е. Искам го. Искам да съм привлекателна за теб.
Ти си. Ти си красива.
Не достатъчно, за да сме интимни?
Ванеса,
от първия момент, в който те зърнах
искам да съм близък с теб, по всички възможни начини.
Фантазирах си за теб
че си гола.
Мога ли поне тази фантазия да ти задоволя?
Моля те?
Копчетата, Боб?
Всичко е наред.
Има закопчалка.
Докосни ги.
Но ти няма да усетиш нищо.
Ще усетя, ако ти усетиш.
Свали си очилата.
Ела.
Вземи ме с теб.
Какво?
Вземи ме с теб.
Ванеса, понеделник е. Трябва да ходя на работа.
Знам. Искам да дойда с теб.
Защо?
Защото е време да видя къде се случи.
Всички ще видят какво е станало с теб.
Онези, които каза че си стъпкала,
сигурна ли си, че имаш сили да се справиш с това?
Да, ако ти си с мен.
Чакай, чакай, чакай.
Червилото не е ли прекалено много?
Не, сестрата е свършила добра работа.
Косата ми пречи.
Нека го отложим. - Не, не, не!
Кога ще се научиш да изключваш емоциите си, и просто да действаш?
Спри! По дяволите, не го прави!
Не бъди слаб! Ела!
Виж ме.
Покажи малко кураж, Боб.
Имам нужда от това.
Ти си всичко, с което разполагам там вътре.
Ванеса. Срамота е, това което се случи.
Но ти изглеждаш очарователно, както винаги.
Това е трагедия, Ванеса. Ако мога с нещо да помогна, наистина.
Добре ли си?. - Продължавай.
Мирише различно.
Сложиха освежител за въздуха.
Как така?
Предполага се, че прави хората по-щастливи.
Смърди.
Почакай, спри.
Пълнех си бутилката с вода.
Къде беше ти?
Бях при хавайското момиче.
Заведи ме там, където паднах.
Чух изстрелите, но не видях откъде идват.
Къде стоеше Колман?
Беше точно тук.
Покажи ми.
Искам да видя.
Какво има?
Иска ми се да бях видяла очите му.
Ако беше, той не би стрелял.
Откъде знаеш?
Знам.
Ванеса?
Казаха ми, че си тук. Не можах да повярвам.
Исках да видя къде се случи.
Разбирам.
Толкова съжалявам.
Да, и аз.
Боб, да вървим. Свършихме.
Можеш да се движиш?
Аз... аз мислех, че си перманентно парализирана.
Да, и аз. Явно и двамата сме грешали.
Боб.
Радвам се, че те видях.
Циркът свърши. Всички на работа.
Това определено е Хавай. Или може би Япония.
И двете биха били супер.
Боже, би било хубаво да отидем някъде.
Много си тих днес.
Ако не беше простреляна, би ли си помислила някога да бъдеш с мен?
Жестоко е да ми задаваш този въпрос.
Не би го направила, знам.
Аз дори не те познавах.
С кой щеше да бъдеш?
Има ли значение? Сега сме в друг свят.
Г-н Шелби...
Обичаше ли го?
Той беше женен, Боб.
Е и? - Казах ти коя бях преди.
И защо правех, това което правех.
Любовта беше последната ми грижа.
Защо да го обсъждаме сега? Станалото, станало.
И в този свят съм с теб. Ти си единственият,
и нищо няма да го промени, освен ако ти не искаш.
Не искам нищо да се променя.
Тогава няма.
Боб,
трябваше да ми кажеш, че обичаш покорните жени.
Щях да се пригодя.
Твоят ден ще дойде.
Ей, Боб.
Какво правиш тук? - Трябва да поговорим.
Никога ли не спираш? Няма какво да кажа. Добре съм.
Но аз не съм.
Аз се провалих тук, и имам нужда от твоята помощ.
Не се справих с работата си.
И смятам, че нещо наистина лошо ще се случи,
и то ще бъде по моя вина. - Какво лошо може да се случи?
Нека ти покажа нещо.
Добре, Боб. Трябва да видиш това.
Не съм го показвал на никого.
Седни.
Къде го намери?
В ксерокса.
Виждаш ли, хубавото е, че е под формата на въпрос.
Значи който и да го е написал
не е решил, какво да прави.
Може би е решил, и няма да прави нищо.
Можем ли да рискуваме?
Не. Човекът, който го е написал, протяга ръка за помощ.
Може и да не го осъзнава.
Но ще бъде истинска трагедия,
ако аз и ти не му помогнем.
Как мога да го спася?
Помогни ми, да го изкараме на светло.
Иначе, трябва да отида при г-н Шелби,
и да започна графологична експертиза на цялата фирма
и това, приятелю, е гадна работа.
Адски гадна.
О, по дяволите.
Боб, там ли си?
А. Нужен си ми да отидеш да купиш подарък.
Искам нещо... нещо специално,
но не знам, какво е подходящо
за някой, в положението на Ванеса.
Реших, че ти ще знаеш какво харесва напоследък,
защото аз определено не знам.
Не мога да забравя как дойде.
Каква смела жена.
Ето. Използвай следобеда, ако е нужно.
Ние... Ето.
Какво? Мислиш, че не е достатъчно?
Не мисля, че е редно.
Защо не?
Не би трябвало да купувате подаръци на друга жена.
Ванеса не е друга жена.
Тя е скъп и ценен член на нашия екип.
Това ли казвате на г-жа Шелби?
Да не би да се съмняваш в моята вярност?
Защото ако е така, доста си се объркал, приятел!
Не искам тя да страда пак.
И какъв си и ти? Защитник?
Аз се грижа за нея.
О, Исусе! Ти си влюбен в нея.
Не мога да повярвам.
И на теб го е приложила.
Боб, тази жена
би направила всичко, за да накара един мъж да и даде каквото иска.
Тя се промени.
Да. Сега е недъгава.
Тя не иска нищо от мен.
Боб, ти си лъжица.
Защото това е, което и трябва сега.
Но нека те попитам нещо.
Какво ще стане, ако започне да мърда не само с пръст?
Ако започне да си мърда цялата китка?
Или ръка?
Какво ще стане, ако може да се храни сама,
да се движи, да се грижи за себе си?
Наистина ли мислиш, че такава жена
ще предпочете мъж като теб?
Кажи ми честно.
Аз...
не съм...
лъжица.
Ето го и него. Героят на народа.
Тази работа между теб и малката госпожица катетър, сериозна ли е?
Не я наричай така.
Просто смятам, Боб, че ти си на върха сега.
Страхотни пари, страхотна кола, страхотни приятели
Някой мъже чакат цял живот за това.
Искаш да го изгубиш заради инвалид?
Много си жесток!
Боб, хайде. Ей.
Забрави голфа в неделя, шибан идиот!
Не я докосвай.
Беше моя.
Но ти я изхвърли.
Не, не съм. Беше счупена. Беше на парчета.
Вече е по-добре.
Тя беше моя.
Кажи чао.
Какво е това? - Това е човекът, който търсите.
Той е онзи с проблема.
Хенри от поддръжката.
Това е вашият човек.
Боб, мисля, си разбрал грешно, какво те помолих.
Не, не съм. Искахте да намеря следващия Колман,
ето го, това е той.
Как всъщност го намери?
Имах усещане, спомняш ли си?
Усещане.
Сещаш се, как знаех, че нещо ще се случи.
Как предусетих, че трябва да си донеса пистолета в онзи ден.
Да. - Така е.
Този човек е много опасен.
Трябва да направите нещо. Трябва да му помогнете,
и да го изведете от тук, както обещахте.
Боб, той не е човекът.
Не сте го видял! Той е толкова висок!
Ти си опасният, Боб.
Ти имаш нужда от помощ.
Аз съм герой. Аз застрелях лошия.
Знам.
Затова исках сам да дойдеш при мен.
Затова си тук, на най-високия етаж.
Грешите.
Помисли си само - вицепрезидент по творческо мислене?
Наистина ли вярваш, че някой като теб може да има такава работа?
Някой като мен?
Просто си признай, че ти си човека, Боб
и ще минеш половината път.
Не.
Не съм аз.
Не съм аз!
Не съм!
Не съм аз!
Не. Не. Не, не.
Не!
Пуснете ме! Пуснете ме!
Г-н Шелби?
Здравей, Боб.
Какво става? Защо той е тук?
Ами... - Аз просто наминах
Не питах теб!
По-добре да си вървиш.
Сигурна ли си?
Да.
Аз... ще се видим утре, Боб.
Нали?
Не знаех, че той ще идва.
Сестрата го е пуснала, преди да успея да я спра.
Никога преди не е идвал. Защо тук, защо сега?
Искаше да поговорим.
За какво? За чудното ти възстановяване?
Или как... как те иска отново в живота си?
Не го прави. - Какво да не правя?
Не го превръщай в нещо, което не е.
Не ми казвай, какво да чувствам!
Дойде тук, защото се притеснява за теб.
Имали сте разговор преди това
и ти си си тръгнал много разстроен.
А каза ли ти защо бях разстроен?
Как искаше да ти купя подарък от негово име, а?
Обзалагам се, че не ти е казал нишо за това, нали?
Каза ми. Също и, че си тормозил Пола
и си нападнал Харпър в асансьора.
Защото те проявиха неуважение към теб.
Господи! Какво толкова?
Аз не съм човекът с проблем!
Нямам нужда от помощ! Аз...
Имам ли?
Боб, всеки има нужда от помощ понякога.
Няма нищо лошо в това.
Виж мен. Без теб, щях да съм или безнадеждна или умряла.
Защото ти трябвам сега.
Какво ще стане, ако състоянието ти се подобри?
Ако можеш да се храниш, обличаш,
да се грижиш сама за себе си...
Какво ще правиш с мен, а? - Боб, моля те, престани.
Какво ще направиш с мен тогава?
Ще ме изхвърлиш. Ето това.
Не, няма. Послушай ме! - Напротив!
Ще ме изхвърлиш! - Седни долу. Ела.
Седни долу. Ела тук. - Не!
Няма да дойда!
Боб, седни.
Ела тук и седни, веднага.
Исусе.
Слушай ме.
Аз не просто те намерих в тази трагедия.
Аз намерих себе си.
И мога съвсем откровено да ти кажа
че без значение, дали ще проходя някога, или дори пък ще полетя
Сърцето ти и душата ти са това, от което отчаяно се нуждая
и винаги ще се нуждая.
Имаш пролем, и какво от това?
Ще ти помогна да го преживееш.
Само ти трябва кураж, за да направиш правилната стъпка.
Коя е правилната стъпка?
Тази, което ти е на сърцето.
И ти трябва смелост, за да я посрещнеш.
По-лесно се намира, когато съм с теб.
И ако усетиш, че ти се изплъзва,
просто ме погледни в очите...
и тя ще бъде там.
Обичаш ли ме?
Боб...
тази дума ми е толкова чужда, ти го знаеш.
Не значи, че никога няма,
Аз просто... трябва да съм сигурна, за да я кажа.
Няма значение.
Има значение.
Има значение, Боб!
Моля те, не тръгвай.
Остано с мен тази вечер.
Моля те.
Защо?
Защото ме е страх, че ако си отидеш, чувствайки се така...
няма да си намериш пътя обратно.
Какво... какво?
Тя не могла да го каже. И какво от това?
Ще дойде. Ще се случи.
Просто трябва да съм търпелив.
Защото накрая,
всичко опира до момента.
Кучката излъга.
Извинете, господине!
Къде е Шелби?
Не е тук. Долу е.
Маконъл!
Маконъл.
Казах на този безделник да не си тръгва.
Знаеш ли къде отиде Маконъл?
Видяхте ли това?
Да.
Той има пистолет!
Ти си този, Боб. Ти си този, който има нужда от помощ.
Вие може да попитате, защо съм направил това.
Но какъв избор ми оставихте?
Как иначе да привлека вниманието ви?
Всичко, което исках е да съществувам във вашият свят.
Само един човек
който да отдели време, за да ме види,
да ми помогне...
да намеря...
изход.
Идва време
когато слабите и болните
трябва да се пожертват, за да се спаси стадото.
Той изглеждаше толкова симпатичен.
Той беше тих мъж.
превод: jorisub