НА ОСНОВІ РЕАЛЬНИХ ПОДІЙ
ІНВУД, НЬЮ-ЙОРК, 1967 РІК
КВАРТАЛ У ПІВНІЧНОМУ МАНГЕТТЕНІ
Дякую, полковнику!
Вибачте. Дайте пройти. Дорогу!
-Це тобі. -Я лиш кажу,
що не пам’ятаю, коли Чікі востаннє платив за пиво.
Що, по-твоєму, я жлоб?
Ні, по-його, ти халявщик. І де моя здача?
Дякую.
Приколюєшся чи що?
Голово.
Коли я повертаюся з рейсу з купою бабла, хто купує більше випивки, ніж я?
-Ніхто. -Бінґо.
Але ти вже три місяці не виходив у рейс. От і порахуй.
Його вже й у «Шилінґ» не пускають, бо не платить за випивку!
Брехня! Я більше не ходжу в «Шилінґ»,
бо там тусуються брати Кінани.
І досі бісяться через твій роман з їхньою сестрою?
Не знаю й не хочу знати.
Хто поставив це лайно?
Я. Люблю цю пісню!
І я люблю.
-Лажова пісня. -Не кажи так.
Полковнику! Нам ще по пиву!
Обійдешся, Доног’ю. На тобі ще тритижневий борг.
Це не мій, а Бренданів!
Щасливчик!
І наливайте ще!
Гей.
Ану вставай, ледацюго! Підйом.
-Чорт. Та встаю. -Не встаєш!
Меса на 11:30 почалася десять хвилин тому. Вставай уже, Чік!
Я був на вчорашній вечірній месі.
Брешеш. Ми з мамою на неї ходили.
Ти ж так усе життя проспиш.
Значить, після смерті не спатиму.
Заради Бога, Чікі. Меса вже почалася!
Уставай!
ЛІНДОН ДЖОНСОН ЗАКЛИКАЄ ДО ЄДНОСТІ ПІД ЧАС ВІЙНИ
-Чікі, які плани на вечір? -А сама як думаєш?
У нього всі вечори однакові.
Ночами бухає, а потім цілий день спить. Він же «Веселун Чікі». Цікаве життя.
Ой боже. Знову ти за своє.
Бути моряком торгового флоту – це тобі не забава.
-Аякже. -Це тяжкий труд.
Поплач, Чікі.
А так я трохи розважаюся й відпочиваю,
як викладачі на літніх канікулах.
О, так. Ти викладач, а бабуся – «Міс Америка».
Перестаньте. Знову почали?
Це мій дім. Хай живе за моїми правилами!
Якщо хоче напиватися й цілими днями спати, хай переїжджає!
Добре. Я переїду.
Чікі, це марнування грошей.
Ти ж по пів року буваєш у рейсах.
Кетрін, годі вже з ним панькатися.
У твоєму віці я мав дві роботи, троє дітей і дружину.
То я винен, що ти зробив мамі в школі пузо?
-Гей! -Чікі!
Я завагітніла після того, як ми побралися!
Так я й повірив, мамо.
Ви одружилися в січні, а Джерард народився в червні. Щось не сходиться.
-То був високосний рік. -Що?
До чого тут це?
Джерард народився недоношений. Отак.
При першій вагітності так буває.
Джонні Нопф загинув.
-Ні. -Я зустріла Джуді Бірн.
Вона дружить з його сестрою Мо.
Він же недавно туди пішов.
Його сім’я може ним пишатися. Він загинув героєм.
А ти як знаєш?
Як я знаю?
Бо він загинув за свою країну. От як я знаю.
За свою країну? Щоб що?
Не починай, Крістін.
А коли починати?
Ми навіть не знаємо, за що воюємо.
Ради бога. Тобі не спадало на думку,
що наша влада знає, що робить,
просто нам ще не сказала?
Ліндон Джонсон нам бреше! Він навіть не визнає, що це війна!
-Так. Усі брешуть, Крістін. -Брешуть!
Досить, Крістін.
Так, мамо, досить.
Уже загинуло вісім хлопців з нашого району.
Скільки ще має загинути, щоб ви отямилися?
Дочку жінки підстрелили,
коли вона каталася з батьком на велосипеді.
У людному місці, в маленькому селі.
У прекрасний сонячний день.
Через годину вона померла…
Нопф не мав там бути.
Вони з батьком підписали згоду, щоб його взяли в 17 років.
Господи. І нащо було так спішити?
Він спішив виконати свій патріотичний обов’язок.
Цілком слушне зауваження.
Ну й херня. Такого не можна показувати по телевізору.
У мої часи їм би не дозволили.
У ваші часи й телевізорів не було.
Так. І без них було краще.
Війна – це вам не серіал. Там усе дуже навіть реалістично.
А що, американцям реальне життя не по зубах?
Ні, не по зубах. І так і має бути.
Показуючи нам убитих солдатів і солдатів без рук і без ніг
по телевізору,
вони нікому не поможуть.
Якби по телевізору показали Арденнську операцію,
ми відступили б через три дні.
Але не відступили. Ми зібралися з духом, відкинули німців і перемогли.
Полковнику, тоді були інші часи й інша війна.
До чого ти хилиш, Голово? Ти що, на їхньому боці?
Вилетиш звідси на раз-два.
Боже, полковнику. А ви сьогодні на нервах.
Я не на нервах. Просто ти давно вже мені на них граєш.
Як я це ненавиджу.
Чому не можна просто поховати та й усе?
Натомість вони розтягують, а це ще тяжче.
Довбень.
Прощання влаштовують для рідних, а не для тебе.
Це можливість їм погорювати, перш ніж його засиплють землею.
Правду кажеш. Прощання необхідні. Це важливо.
Усім треба погорювати.
Денні, ти можеш триматися власної думки?
-Чи куди всі, туди й ти? -Ні.
Я просто відкритий для різних точок зору.
Як собаки.
«Як собаки»?
-Про що це він? -Про те, що собаки не осуджують.
Сьогодні вранці Міноуґи отримали телеграму.
Томмі пропав безвісти.
Не може бути.
Чорт забирай.
Кулю опустять через десять хвилин. Ми все пропустимо, Чік.
Та не переживай ти, Томмі! Через рік її знов опустять!
Я ще ні разу цього не бачив.
-Не бачив, як опускають кулю? -Лише по телику.
Заливаєш.
Клянусь. На власні очі не бачив, Чік. Хочу хоч раз туди потрапити.
Тоді гайда!
Чорт.
Бідолашний Міноуґ. Він був найкращий.
Не кажи «був». «Пропав безвісти» ще не означає, що загинув.
Якщо хтось там і зможе вижити, то це Томмі.
Вони з братами практично виросли на вулиці.
Глянь на цих поців.
ЛБД! Скількох сьогодні вбив дітей?
Гей. Ти куди?
ХОРОШИЙ КОМУНІСТ – МЕРТВИЙ КОМУНІСТ
Валіть додому, комуняки.
ЗУПИНІТЬ ВІЙНУ!
ВЕРНІТЬ СОЛДАТІВ ДОДОМУ
Гей! Перестань! Ти що робиш?
Ці свічки – за солдатів, убитих у В’єтнамі!
Вибачте. Я думав, це свічки за мир.
А в тебе з цим проблеми?
У мене з тобою проблеми!
Такі протести шкодять нашій армії!
Маршируйте в Канаду
й замкніть за собою кордон!
Ходімо звідси, Чікі.
Що за чорт?
Скількох сьогодні вбив дітей?
ЛБД! Скількох сьогодні вбив дітей?
Гей! Ану ходімо.
…мене!
Що ти тут забула? Марш додому!
Сама ганьбишся й сім’ю ганьбиш!
Намагатися врятувати хлопців з Інвуда значить ганьбитися?
Так. Бо від цих протестів ніякої користі.
Я хоч намагаюся повернути їх живими.
Усі хоч щось роблять, а ти не робиш нічого.
Нічого не роблю?
Я чотири роки відслужив в армії, ще з 18 років.
Ти грав у покер на військовій базі в Массачусетсі.
Ти ухилявся не від куль, а від пивних рахунків.
Тому не вдавай, що ти служив!
Та ти що. А знаєш що? Пішла ти!
А тепер ходімо.
Я нікуди з тобою не піду!
Я приходитиму сюди щодня, поки ця війна не скінчиться,
бо вона аморальна!
Не треба нам розповідати про аморальність.
Завтра ми ховаємо Джонні Нопфа, Томмі Міноуґ пропав безвісти,
а ти маршируєш з ворогами?
-Томмі? -Ходімо додому. Прошу тебе.
Не паплюж пам’ять про Джонні.
«Паплюжити пам’ять»?
Я тут, щоб ушанувати його пам’ять, тупак ти такий!
Я не хочу, щоб іще хтось загинув ні за що!
Ні за що? Вони загинули, щоб урятувати нас від комунізму!
Ця війна не за зупинення комунізму, а для поширення імперіалізму!
Стули пельку, моднявий!
-Сам стули! -Не затягуйте нас у свою війну.
-Фашистська свиня! -Усе через таких, як ви!
Що за х… У мою війну?
Я тут, бо відстоюю друзів, які, до речі,
-воюють там за вас! -Правильно!
Ми не хочемо, щоб ваші друзі за нас убивали!
Знаєш що, «дітовбивце»? Ти і я, ходімо!
Я не хочу битися. Це марш миру.
Нахрін мир! Виходь. Ти і я, ходімо!
-Я не битимуся. -Годі.
А нема вибору! Через три секунди я тобі вріжу.
Віддаю тобі перший удар.
Бий. Покажи, на що здатний.
Що ви робите?
Не треба, Чікі!
-От мудак! -Перестаньте!
Гей! Ану назад!
Не підходьте! Ану назад!
Крістін!
Ідіть помийтеся!
Їх десятеро було на нас двох, і ми все одно надерли їм дупи!
А чого тоді в тебе щока розпухла?
Спідтишка вдарив якийсь хіпі. З цього й почалося.
Невже протестувальники не розуміють, що наші солдати бачать це по телевізору
і що це показують по всьому світу?
А ворогам тільки цього й треба:
бачити між нами розкол і ворожнечу.
Якщо американці не можуть дійти згоди,
виходить, що правда на їхній стороні, а ми дали маху.
От би наші хлопці побачили,
що за ними переважна меншість країни.
-Ти хотів сказати більшість? -Ні. Я б так не сказав.
Авжеж, за ними більшість людей,
але не всі.
Знаєте, що я б хотів? Я хотів би поїхати у В’єтнам
і знайти там Рейнольдса, Коллінза, Паппаса, Дуґґана й Міноуґа.
Усіх хлопців з нашого району.
І роздати їм по пиву. На знак вдячності.
За хлопців!
-За хлопців! -За хлопців!
Я можу.
Що можеш?
Відвезти їм пива.
Я можу записатися на рейс до В’єтнаму й доставити їм пиво.
А кораблі туди хоч ходять під час війни?
А то ж як. Хто їм, по-твоєму, привозить припаси?
Ти серйозно, Чік?
Сядеш на торгове судно й попливеш туди?
Авжеж, не серйозно. Гляньте на нього, він же нализався.
Він тверезий, як скельце. Випив максимум п’ять пляшок пива.
Не забивай нам баки, Чік. Ти зможеш таке провернути?
Зможу й проверну. Слово даю.
Я їм покажу, що їх підтримує весь наш район і ціла країна.
Те, що каже Чікі, – важливо.
Дуже важливо.
Це підніме моральний дух наших хлопців.
Може, старе добре американське пиво нагадає їм,
за що вони воюють.
Ну хоч хтось це знає.
Відвези пиво в цій сумці, щоб знали, що воно від нас усіх.
Відвеземо хлопцям пива.
Не треба, Чікі. Скажи, що пожартував.
-Потім буде важче. -Добре.
Складіть мені перелік усіх хлопців і їхніх підрозділів, добре?
Бо я поїду у В’єтнам і відвезу їм пива!
-Так! -Так! Уперед!
Благослови тебе Боже, Чікі.
Наші хоробрі хлопці воюють і гинуть за нашу країну,
а ми сидимо тут і нічого не робимо. Але не ти.
Я ще нічого не зробив.
Найважче буде знайти корабель.
Та й коли я вже буду там, як я їх усіх знайду?
Це має бути нескладно. Країна ж маленька.
Але там повно дерев. Наче африканські джунглі.
Макфедден недавно вернувся з В’єтнаму. Певно, в нього є мапа.
Покаже тобі місце їхньої дислокації.
Але, як я казав, туди добратися проблемно.
Навіть якщо я знайду судно, а що як воно буде переповнене?
Чікі! Коли будеш у В’єтнамі, провідаєш мого сина?
-Ну… -Військова поліція, рота 127.
Бачиш нашивку на плечі?
Йому буде приємно побачити знайоме лице.
Так, місіс Коллінз, тільки владнаю деякі питання.
Я ще й не знаю, чи зможу туди добратися.
Побачиш його – обніми за мене.
Боже, люди ставлять воза поперед коня.
Ти про що?
Я ж не казав, що поїду у В’єтнам. Я казав, що спробую поїхати.
Е ні, ти казав, що поїдеш і повезеш пиво.
Так. Якщо знайду корабель.
Щось я такого не пригадую.
Чорт, Голово. Читай між рядків!
Як мені знати, буде корабель чи ні?
-Та добре. -Ні, не добре.
Тепер, якщо я не поїду, то буду пустодзвоном.
-Для кого? -Для них.
Не парся про них. Вони не вірять, що ти поїдеш.
На понт тебе беруть.
Що? Вони не вірять, що я поїду?
Ти ж і не збирався, так?
Не в цьому суть. Чому вони не вірять, що я поїду?
Без образ, але ж, Чік.
Ти чимало обіцяєш,
але коли доходить до діла, задкуєш.
Що я обіцяв зробити, але не зробив?
Серйозно. Хоч одне щось назвіть.
Ти так і не став копом.
А ти так і не зіграв шортстоп за «Yankees».
-Що? -То було ще в п’ятому класі.
Я сказав, що стану копом.
Що, після п’ятого класу не можна передумати?
Це не рахується.
Ти не закінчив школу.
А коли я казав, що закінчу?
І не продавав арахіс на стадіоні.
Бо якраз як я збирався почати,
Петті Бенедетто дала мені кращу роботу: вантажити машини.
Ага, а через день ти звідти пішов.
То це я винен, що бос виявився козлом?
Чікі, ми лиш кажемо, що тобі не обов’язково їхати у В’єтнам.
Ніхто від тебе цього не очікує.
Гайда.
Коли ти збирався нам сказати,
що збираєшся відвезти пиво друзям у В’єтнам?
Джині, дівчина Річі Рейнольдса, принесла шкарпетки.
Кілька пар відправила, а він їх так і не отримав.
Тому попросила, щоб їх передав ти.
А містер Коллінз передав для Томмі 33 бакси
на покерні борги й просив йому переказати, хай зав’язує.
А цікаво, скільки ти випив пива,
коли тебе осяяла ця блискуча ідея?
Крістін, по-твоєму, я тільки п’яний міг схотіти
підтримати наших хлопців у В’єтнамі?
А як їх підтримає пиво?
Ідеться про дружбу і вірність, але ти не знаєш, що це таке.
Якщо хочеш їх підтримати, поможи нам їх звідти витягти.
Боже мій. Ти як заїжджена платівка.
Я ніяк не збагну,
як він зажене на корабель цілий табун коней-пивовозів.
Ану не смійтеся з нього.
Підіграєте його дурості, і його вб’ють.
Перестань, Кетрін.
За сон до третьої дня ще нікого не вбивали.
Чікі виживе.
Місіс Міноуґ. Я…
Чікі, я чула, що ти їдеш до наших хлопців.
Передай це Томмі, коли його побачиш.
-Заходьте. -Ні-ні.
Я прийшла передати оце.
Томмі не можуть знайти… але я впевнена, що знайдуть.
Місіс Міноуґ, хай поки що буде у вас.
Якщо я все-таки поїду,
я сам по неї до вас зайду. Даю слово.
Ні. Бач, Томмі сказав, що взяв вервечку,
але я дуже сумніваюся.
Та й ще одна вервечка зайва не буде, правда ж?
Думаю, не буде.
Дякую, Чікі.
Вітаю, командир.
А у В’єтнам найближчим часом корабля не буде?
Скоро відчалює вантажний корабель «Дрейк».
Та ви що? О котрій?
О 17:00.
Сьогодні?
-Уже через три години? -Так.
Відпливає з Нью-Джерсі в Панаму, а звідти у В’єтнам.
Буде там десь через два місяці.
Та моторист їм уже, мабуть, не потрібен?
Моторист.
А вам пощастило. Їм не вистачає ще однієї людини.
А чому він відпливає з Нью-Джерсі?
На ньому десять тисяч тонн боєприпасів.
У разі чого в повітря злетіло б пів Мангеттена.
А Нью-Джерсі не жалко.
Вас записати?
Чікі!
Ти ж це не серйозно?
Чому?
Благаю, не їдь. Я більшої тупості в житті не чула.
Більшої за марш з плакатами й крики про вбивць?
Не починай. Той плакат тримала не я.
Але йшла поряд з тим, хто тримав.
Уяви, що солдат
повернувся додому, й перше, що він бачить, –
це такий плакат.
Прошу тебе, Чік.
-Тебе ж там уб’ють. -Не вб’ють.
Уб’ють! Не розумію, нащо це тобі?
Ти сама сказала: всі хоч щось роблять,
а я – нічого.
Триденну відпустку? Ну ти й зухвалий, Доног'ю.
Три дні нікому не дають.
А машинне відділення саме працюватиме?
Сер, я весь цей час працював подвійні зміни,
і мене є кому підмінити.
А мені плювати.
І не говори так, ніби ми в морській піхоті, дуполиз.
З корабля ніхто не зійде. Ми в зоні бойових дій.
Але ж мені треба.
Треба, кажеш? Що ти задумав, Доног'ю?
Мені треба знайти зведеного брата. Рікі Дуґґана, з першої дивізії.
Зведеного? Навіть не рідного?
Нізащо. Я не дам тобі три дні на пошуки напівбрата.
Я відповідаю за це іржаве корито.
Він мені рідний. У нас одна мама.
Мій тато загинув у битві за Окінаву.
А мама вдруге вийшла заміж, і народився Рікі.
Ми росли разом, як рідні брати.
Мені оце написали, що помер мій вітчим, Ріків тато.
Не хочу, щоб Рікі про це дізнався з листа
чи почув по телефону.
Я хотів би сам йому сказати.
Як він помер?
Інсульт.
Довго протримався?
Тиждень-два. Під кінець був геть поганий.
А де твій заведений брат?
Він на півночі. У зоні висадки… «Джейн».
Господи.
Там справжня м’ясорубка. Ти можеш потрапити в бійню.
Ти ж це знаєш?
Ну, він мій брат.
Ти записав про його зведеного брата
на випадок, якщо Доног'ю відірве на міні яйця?
Так, усе тут.
Ну добре. Маєш три дні.
Зараз 08:05. Якщо не повернешся через 72 години й одну секунду,
краще тобі не жити.
Так, сер. Даю слово, сер!
ВІЙСЬКОВА ПОЛІЦІЯ
Хлопці, ви часом не зі сто двадцять сьомої роти?
Так, а що?
А Томмі Коллінза з Нью-Йорка знаєте?
Так, Коллінза знаємо.
-Справді? -Так.
А не знаєте, де його можна знайти?
-Нащо? -Я привіз йому пива
з Нью-Йорка.
Серйозно, чувак. Нащо тобі Коллінз?
Та ні, я серйозно. Я…
У мене тут повно американського пива.
Ану слухай сюди, розумнику. Поплавати закортіло?
Ні. Хлопці… Я з вами не жартую.
Я на повному серйозі. Ось.
А знаєте що? Візьміть і ви по пиву.
ПЕРШЕ КОМАНДУВАННЯ ТИЛУ, САЙҐОН
УПРАВЛІННЯ ВІЙСЬКОВОЇ ДОПОМОГИ
Піт, він свій. Пропусти його.
Друже, він десь там.
-Дякую, хлопці. -Ага.
І хто з вас, дірок від пончиків, хоче перший отримати копняка?
-Що сказав? -Ти все чув, солоденький.
Що, думаєш, у формі ти такий крутий?
Ну давай, підходь. Заїду тобі прямо в шолом.
Чікі! Яким вітром?
Та я був тут неподалік.
Серйозно. Як ти…
Хлопці, це мій друг Чікі Доног'ю.
Так.
Паршиві в тебе друзі, Коллінз.
Не те слово. Вгадайте що?
Цей паршивий друг подолав десять тисяч морських миль,
щоб привезти вам ігристої подяки.
Як казав мій дідусь,
завжди дзвони в двері ліктем.
І це називається «вітання по-ірландськи».
-На. -Привіт, Ірландіє.
Привіт.
Бери.
І досі не віриться, що ти аж сюди привіз мені пива.
Не тільки тобі.
А й Дуґґану, Рейнольдсу, Паппасу. Всім нашим.
-Я тупішої затії ще не чув. -Невже?
Тупішої за ту, коли ти сьорбнув з пляшечки небожа,
бо було цікаво, яке на смак грудне молоко?
Це було молоко твоєї сестри?
Ні, братової жінки. Я ж не мудак.
Чекай.
Твій старий передав тобі 33 долари на сплату покерних боргів.
-Дякую. -Альмейда, що за чо…
Тепер ми квити.
Чого розсілися?
Увага!
Звідки тут пиво?
А ти хто такий?
Я Чікі Доног'ю.
І що ти тут забув?
Він щойно з корабля, сер.
Я тебе питав, Коллінз?
Що ти тут робиш?
Просто подорожую.
А конкретніше?
Я подорожую по В’єтнаму,
щоб привезти пива
якомога більшій кількості товаришів з мого району.
Подорожуєш по країні? Сам-один?
Усе так.
Ясно.
Вільно.
-А він наче нормальний. -Він не нормальний.
Його що, побив інсульт?
Та ні. Ти що, не доганяєш?
Він подумав, що твій Дон Го – «турист».
Тобто? Я і є турист.
-Туристами ми називаємо ЦРУшників. -ЦРУ? Ну їх нафіг.
Хто ще, крім ЦРУшників, їздитиме по країні,
виряджений як гольфіст?
А Еріксон має рацію.
Військове начальство не любить зв’язуватися з ЦРУ.
Бо це найшвидший шлях потрапити
у бойовий патруль.
Ви серйозно? Він думає, що я з ЦРУ? Як Джеймс Бонд?
Ну, тоді…
Так, давайте!
-Рейнольдс отут. -Так.
Дуґґан десь тут, а Паппас…
Він біля складу боєприпасів, отут.
І який у мене план?
А скільки в тебе часу?
Сорок сім годин.
Буде непросто.
А якщо він почне звідси, з Дуґґана, а потім вирушить до…
-Рейнольдса. Так. -…Рейнольдса.
А потім поїде до Паппаса?
Чому? Не розумію. А чому не можна спершу до Паппаса?
Його базу ж звідси видно.
«Солодке личко» має рацію.
Паппас найближче з усіх, та до нього найдовше йти.
Лонґбінь – найбільший склад боєприпасів.
Там усіх допитують.
Спитають про шкільну любов, на геморой подивляться…
Сам Вестморленд пів дня туди б пробирався.
-Спершу сходи до Дуґґана й того… -Рейнольдса.
…і якщо тебе ще не вб’ють і в тебе лишиться час,
по дорозі назад заскочиш до Паппаса.
Точняк. На чому поїдеш?
Не знаю. Мабуть, поїду автостопом.
Що? У тебе немає плану?
Ти що, жартуєш?
А як мені тут планувати?
Тут же не їздять туравтобуси. Чи їздять?
-Господи. -Не знаю.
Що як літаком до зони висадки «Джейн»?
Літаком?
І як саме? Він же не військовий.
Стривайте. А чому не можна автостопом? Там що, доріг нема?
Не знаю, чи у вас там про це пишуть,
але тут людям сраки відстрілюють.
Ви що, подуріли?
Ану віддайте сюди.
Не помагайте йому. Хочете, щоб його вбили?
Чікі, їхав би ти звідси.
Добре, тільки лахи зберу. Не хочу, щоб у вас були через мене проблеми.
Ні, їдь з В’єтнаму.
Поїду через кілька днів, як побачу решту хлопців.
Ти ж це не серйозно, Чік?
Ти зробив, що хотів. Напоїв мене тут пивом,
і ми потім будемо це згадувати й реготати.
Схаменися, поки ще не пізно.
Я вже тут, і не повернуся після першого ж вечора.
А мені як бути? Пустити тебе, як дитину в країну іграшок,
щоб тобі прострелили голову, як Нопфу?
Стоп, стоп. Ти дуже сильно переживаєш.
Я ж не воювати їду, а пиво доставити.
Ти не доганяєш, Чік? Ми не у фільмі з Джоном Вейном,
де зразу ясно, хто хороший, а хто поганий.
Це партизанська війна,
і напасти можуть будь-коли й звідусіль.
Везти пиво в зону бойових дій – шалений задум.
Ти ж не всерйоз збирався таке провернути?
А нащо, по-твоєму, я прибув у В’єтнам?
Не знаю, Чік! Може, програв парі, ховаєшся від копів
чи зробив якійсь дівці пузо. Я не знаю!
Чікі, навіть якщо ти цього хотів, це нереально зробити.
Крім військових, вільно їздити тут можуть
лише журналісти.
І де ж вони? Сяду їм на хвіст.
Вони в готелі «Каравела»,
але тобі не поможуть. Ти цивільний.
Я цивільний американець. Я такий же, як вони.
Не такий же. Ти й вони – геть різне.
По-моєму, ти забув, з ким говориш.
Це ж я, Чікі.
Ти охороняй кораблі, а журналістів я беру на себе.
Ні, дякую. Не треба.
Дякую.
Американець?
Так.
З Оклагоми?
Ні. З Нью-Йорка.
Це біля Оклагоми?
Та не зовсім. Навіть не близько.
Любить «Оклагому»! Хороший фільм.
Так. А ще гарно грають у реґбі.
Макрей, чудовий актор.
Ґордон Макрей. Так, чудовий. Дуже хороший актор.
А не знаєте, де тут готель «Каравела»?
Два квартали вниз і наліво.
-Можете йти. -Добре.
Гей, «Оклагома».
Дуже дякую!
ГОТЕЛЬ «КАРАВЕЛА»
Вітаю. Я Гієн. Що бажаєте?
Віскі з содовою, будь ласка.
Уже роблю.
СЕМ КАСТЬЯН ЖУРНАЛ «LOOK»
БАЙРОН ГАЙЛЕНД БЕРНАРД ФОЛЛ
ПІТЕР ВАН ТІЛЬ ФРІЛАНСЕР
ХЮІНЬ ТАНЬ МІ «ASSOCIATED PRESS»
Ух, якщо спостерігати за війною, то тільки звідси, так?
Війна далеко звідси. Але все вирішується тут, у Сайґоні.
А не підкажете, де я можу знайти журналістів?
Журналістів? Та вони тут скрізь.
Ясно. Дякую.
Гей, як життя?
Я американець.
Я бачу, що рівень довіри й оптимізму зростає.
Він переважає по всій країні.
Ну й маячня. Ви це чуєте?
Вестморленд каже, що В’єтнам охоплений духом оптимізму
і що комуністи тікають, охоплені жахом.
Друзі, допивайте. Пора додому.
Кількість південнов’єтнамців, які проживають
у районах під урядовим захистом, уже зросла на понад мільйон
з січня минулого року.
Вимкніть це брехло.
Гей. Я не схвалюю таких слів.
Ви ж говорите про президента Сполучених Штатів.
Він заслуговує поваги.
Чому?
Послухайте, мені байдуже,
що ви про нього думаєте, як про людину,
але майте повагу до Адміністрації Президента Сполучених Штатів.
Подивіться, хто він.
Хочете, щоб ми поважали того, хто розказує американському народу,
що ми виграємо війну?
І що ми, ЗМІ, це приховуємо?
Ну, якщо він так каже…
Гієн.
Заради бога, налий ще.
А розкажіть-но,
як ви стали таким фахівцем з суспільних відносин на війні?
Я не фахівець і ним не називався.
Дякую за пояснення.
Містер, прості американці дізнаються новини від вас.
І давайте начистоту: останнім часом вони не дуже позитивні.
А чому вони мають бути позитивні?
Ви не розумієте, чому важливо,
щоб американці чули про війну позитивні новини?
Ні. Не розумію.
Щоб не втрачати надії. Людям важко, а ви…
Ви вибиваєте в них ґрунт з-під ніг.
Підбурюєте протестувальників. Це…
Я лиш кажу,
що іноді можна й підтримати наших хлопців.
Розповідати правду про війну – це і є підтримка наших хлопців.
Ну, по телику все виглядає геть інакше.
А ви як їх підтримуєте?
Я їх підтримую…
багатьма різними способами.
Так я і думала.
Ну, наприклад,
я подолав 12 000 морських миль, щоб привезти друзям подарунки.
Які подарунки?
Пиво. А маєте.
Пиво?
Пиво й тут є.
Є, але не американське.
Але це пиво аж з самого Нью-Йорка.
Слухайте, суть не в пиві,
а в тому, що я хочу їм показати,
що людям в Америці до них не байдуже.
Віддаю йому належне.
Задум ідіотський, але жест благородний.
То ви мені допоможете?
Мені треба на літак до зони висадки «Джейн».
А знаєте, думаю, я можу це організувати.
Можу забронювати рейс з Б’єнхоа.
Вам яке місце: біля вікна? Чи біля проходу?
Та мені без різниці.
А першим класом? З харчуванням?
Усе, що забажаєш, малий.
Вибачай.
Краще вези своє пиво назад в Америку.
Та й нас туди навіть не пустять.
Не дайте їм себе засмутити. Ви свого не доб’єтеся.
Але в одному вони мають рацію.
По В’єтнаму тепер так просто не поїздиш.
Пропускають лише військових.
Військових?
АРМІЯ США
-Тобі куди? -Мені треба в… Б’єн…
Б’єн… На авіабазу.
-Залазь. Підвезу. -Справді?
Дякую.
Дякую!
Тобі туди й нагору по сходах.
Добрий день. А є літак до зони висадки «Джейн»?
Є літак у тому напрямку. А далі на гелікоптері.
Годиться. Внесіть моє ім’я в список пасажирів. Джон Доног'ю.
-Доног'ю, правильно? -Так. Доног'ю. Джон Доног'ю.
Яке у вас звання, сер?
Я не військовий.
Тоді вам потрібен дозвіл капітана.
Ясно. Тоді покличте його.
Покличте його!
Заходьте.
Це ви хочете в зону «Джейн»?
Так, я, правильно.
Ви цивільний?
Так. Якщо це так важливо.
Ви з отих.
Чому не попередив, рядовий?
Негайно впиши цього джентльмена в список!
Так, сер.
Щойно розвантажать тіла, можете підніматися на борт.
Ясно.
Джон Доног'ю?
Ні.
Вибачте. Мабуть, неправильно запам’ятав ім’я.
Капітан Даєр з Сайґона доручив мені в усьому вам сприяти.
А, так. Доно… Доног'ю, так. Але всі називають мене «Чікі».
То він наказав мені допомагати?
Так, сер. Він старший офіцер.
Мене перекидають то сюди,
то на авіабазу Таншоннят під Сайґоном.
Габершоу, лейтенант Габершоу.
-Давайте візьму сумку, містер Доног'ю. -Дякую.
То чим можу бути вам корисний?
Мені треба в зону висадки «Джейн».
Без проблем. Через годину можу організувати для вас гелікоптер.
Серйозно?
Так, супер.
Ви обідали, сер?
Ні, ще не обідав. А їжа тут нормальна?
Їсти можна, сер.
От і чудово.
Матиму за честь пообідати з вами в Офіцерському клубі.
Мій товариш буде радий з вами познайомитися.
Дякую, Габершоу, але…
Після польоту щось апетит пропав.
-Упевнені? -Так.
По цей бік Токіо в нас найкращий скотч.
Ну…
ОФІЦЕРСЬКА ЇДАЛЬНЯ АВІБАЗА ДАНАНҐ, В’ЄТНАМ
Хлопці, а з якого ви відділу?
Армійська транспортна служба й похоронна служба.
Трупи перевозимо.
Наших солдатів, убитих у бою. У домовинах.
Тяжко, мабуть,
цілими днями возитися з мертвими.
Я про це не думаю, сер.
Потім буде повно часу про це подумати.
А можете привідкрити завісу про ваші плани?
-Нам можете довіряти. -Таке скажеш, Габершоу.
Якщо він нам довірятиме, тоді який з нього агент ЦРУ?
Слушна думка.
Не те щоб я агент ЦРУ.
До речі, це не я розпатякав Фуско про те, хто ви.
А капітан Даєр з Сайґона.
Я б ніколи вас не розкрив.
Я бачу чимало всілякого й все тримаю отут.
Геть усе.
У мене тут чимало всякої херні.
Ну хоч натякніть.
Розкажіть, не розказуючи.
Ну добре. Скажу так…
Я тут, щоб доставити товаришеві пиво.
Пиво? Кому?
Товаришеві з роти «Браво». З першої дивізії.
У барилах?
У бляшанках.
Значить, буде повний кабздець?
Приємно було познайомитися, сер.
Якщо вам чи вашим колегам щось знадобиться… Будь-що.
Якщо вам треба буде щось звідси вивезти чи привезти,
і зробити це непомітно, то я до ваших послуг.
Знатиму.
-А можна спитати, сер? -Валяй.
Якби хтось хотів стати, як ви, –
як зробити так, щоб тебе помітили в Ленґлі?
-У Ленґлі? -У штаб-квартирі.
Як вас знаходять ЦРУшні боси?
Просто будь хорошим солдатом і хорошою людиною.
Я такий і є, сер. Якщо це не занадто,
не могли б ви замовити за мене слівце?
Який гелікоптер мій?
-Отой, попереду. -Ясно.
То замовите слівце?
Авжеж.
Дякую, сер. Я дуже це ціную.
А мої ім’я і рота не потрібні?
Ні, ми вас самі знайдемо.
Лейтенант Ґілл Габершоу. 528-ий батальйон забезпечення.
Це полегшить задачу.
-Хто це такий? -Не знаю.
-Я шукаю Ріка Дуґґана. -Кого?
Ріка Дуґґана.
-Наказ маєте? -Ні.
Покажіть документи.
У мене їх нема.
Ні наказу, ні документів. Секретна місія?
Прокляття! Ніколи мені нічого не кажуть.
Відклич із засідки Дуґґана.
Скажи, що до нього гості.
Як вас звати, сер?
Просто покличте його. Хай буде йому сюрприз.
Ромео-45, це Ромео-06, прийом.
Це Ромео-45.
Дуґґан, негайно прибути в штаб.
Зараз?
Ви ж аж за 200 метрів, а тут гаряче. Прийом.
Негайно.
Засвітла? Прийом.
Так точно. Кінець зв’язку.
Зараз буде.
Добре. Чудово.
Добре.
Я сховаюся тут, а ви накиньте на мене оце.
Ні.
Ну нехай.
-Сержанте, хотіли мене бачити? -Ні.
Чікі?
-Як ти тут опинився? -Я привіз тобі пива.
-А з ким ти? -З тобою.
Серйозно, Чікі, чого ти тут?
Ми з хлопцями якось сиділи
і думали, як підняти вам дух.
А потім бам! До нас дійшло: привезти вам пива. І от я привіз тобі пива.
-Тупоголовий кретин! -Що?
Мене там через тебе ледь не вбили!
Стоп, Дуґґан. Хочеш сказати, що цей поц – цивільний?
Так, сержанте.
Він псих?
Не знаю. Чікі, ти псих?
Що? Ні.
-Ти привіз пиво в зону бойових дій? -Так. І що? Що тут такого?
Я щойно від Коллінза. Він зрадів.
Ти знайшов Коллінза?
Так.
Це було легко. Він був неподалік від мого корабля в Сайґоні.
Далі провідаю Рейнольдса й Паппаса.
До речі, по дорозі сюди одна жіночка хотіла продати мені змію.
-Думаєш, це смішно? -Що?
-Це геть не смішно! -Я і не думаю, що смішно!
Рікі, я сюди не для сміху приїхав!
Я приїхав заради всіх вас.
Доног'ю, тут іде війна. Тобі тут не місце.
Чікі, негайно повертайся на корабель.
Забудь про хлопців. Купиш їм пива, як повернуться.
Тут тобі не дитячі забавки.
Знаю.
Ні, вочевидь, не знаєш, інакше б не приперся сюди!
Не відмовишся від затії з пивом – даю 99%, що тебе вб’ють.
Сержанте, а можна на вечір гелікоптер, щоб вивіз його звідси?
Дуже небезпечно. До ранку польотів не буде.
І що мені з ним робити?
А я знаю? Тепер він твій. З собою візьми.
Що? Сер, я ж у засідці.
Це твої проблеми, Дуґґан!
Хочеш побачити В’єтнам?
От і побачиш. Бери свої бебехи.
-Бебехи бери! -Та беру.
Гей.
Дякую.
-А це нащо? -Щоб стріляти в поганих хлопців.
Якщо братимуть у полон, застрелься,
бо катуватимуть заради інформації.
Заради інформації? Я ж її не маю.
Вони про це не знають, довбак!
Та зрозумів. Чого так грубо?
Це погана думка, сержанте.
Він скоріше підстрелить когось із наших, ніж їх.
Що ти верзеш? Я тямлю в зброї. Я ж служив.
-Де ти служив? -У Массачусетсі.
Краще віддай.
Готовий?
Та наче. А до чого?
Ми побіжимо, щоб вижити.
Ну добре.
-Пів дороги пробігли. -Пів дороги?
За мною на рахунок «три». Раз…
Чекай, чекай.
-Що таке? -Повернімося назад.
Бігти назад так само небезпечно, як і вперед.
То лишаймося тут.
Тут? Ми на нічийній смузі.
І що? Я не проти.
Треба бігти далі.
А може, викличмо танк?
Тут нема танків.
Погнали. На рахунок «три».
Раз, два, три.
От чорт!
О боже. Чорт.
Я думав лише про те…
«А якщо це остання мить твого життя?»
А я думав:
«Хоч би вони цілилися в придурка в картатій сорочці».
Та спокійно ти.
Це пиво вибухнуло.
Це всього-на-всього пиво.
Дуґґан, де прилад нічного бачення? По периметру багато пересувань.
Що таке? Ми в безпеці?
В’єтнамці заметушилися.
-В’єтнамці? -Мабуть, просто пересуваються.
Та якщо атакуватимуть, пензлюй на позицію.
Добре. А позиція – це…
-Звідки ми прийшли. -Так. Точно.
Скажи, хай нам підсвітять. Подивімося, що там.
Індія-26, це Ромео-45.
Підсвітіть нам трохи спереду. Прийом.
Вас зрозумів, Ромео-45. Зараз зробимо.
А це що за дрочун?
Привіт.
Це мій сусід з дому. Привіз мені пива.
Що це означає?
Означає, що він сів на корабель у Нью-Йорку
і приплив аж сюди, щоб привезти мені пива.
-Серйозно? -Так.
Стоп, стоп. Тобто ти не повинен тут бути,
але ти тут?
Так.
Гей.
І багато ти привіз пива?
Чимало.
Зараз саме час його дістати.
Так?
«Busker».
Вибачте, теплувате.
Добре пішло.
Рейнольдс загинув.
Що?
Я дізнався кілька днів тому.
Ні.
Чорт забирай.
Він завжди всміхався.
Так.
А про Міноуґа щось чув?
Ні.
А тепер треба поспати.
Де?
Тут. А ти хотів у розкішному готелі?
Накинь, якщо піде дощ.
То ти справді Дуґґанів сусід?
Так.
Ми жили через кілька квартир,
але досить близько, щоб чути крики його старого.
А він ще й як кричав.
Звідки ти?
З Філадельфії.
І скоро тобі додому?
Я більше не рахую.
Не хочеш наврочити?
Я поїхав додому після першої ротації,
але не зміг там.
Тому повернувся сюди.
Двічі.
Мені тут краще, ніж удома.
Господи.
Підйом. Треба йти.
Усе скінчилося?
Так, ти мертвий.
Не так і страшно було.
Вирушаймо, хлопці.
Чекайте. Секундочку.
Спершу поснідаємо пивом.
-Добре, по одному можна. -Дякую.
Усміхніться, хлопці.
-Гей. Гей. -На.
-Дякую. -А смачне.
-Кому ще? -Так.
На, для твого альбома.
-Відкриєш через 90 секунд. -Добре.
Дякую, сер.
Що він робить?
Що?
Шмаль курить?
А якщо сержант взнає?
Сержант, мабуть, сам йому й продав.
Слухай, Чік,
нам з хлопцями приємно, що ти привіз нам пива.
Я давно не бачив їх такими всміхненими.
Але нам сьогодні в дозор, і тобі з нами не можна.
Та й не треба.
Через дві-три години на зону висадки прилетять гелікоптери,
коли трохи розвидниться.
Лети звідси першою ж вертухою.
Так.
Добре.
У мене щось для тебе є.
Дівчина Рейнольдса просила йому передати.
Тобі пригодяться.
Ти сидиш не на камінні. То слоняче гівно.
На слонах перевозять припаси.
-Справді? -Так.
Чік, пообіцяй вернутися на судно. Закінчуй на цьому.
Обіцяю.
Усе одно пора вертатися. Часу вже обмаль.
Гайда, Дуґґан. Вирушаємо!
Іду, сержанте.
Дякую, що приїхав аж сюди, Чік.
Ти, мабуть, єдиний псих у світі, на таке здатний.
-Бережи себе, Рікі. -Берегтиму.
Побачимося вдома.
За нього не переживай.
Іноді трапляються такі ідіоти, яких ніяка куля не візьме.
-Підкинете до Сайґона? -Це туди ви його везете?
Кого везу?
Де решта ваших?
Він питає: «Яких наших»?
Чарлі, мені потрібні імена. Хто тобі допомагав?
Каже: «Я нічого не знаю».
Ну добре. Пристебніться всі!
Зараз побачимо, чи вміє цей шмат лайна літати!
Давай!
Гей!
У тебе десять секунд, або вилетиш звідси! Я не жартую!
Що це ви робите?
Хто тобі допомагав?
Клянеться, що нічого не знає.
Тоді скажи йому, хай щось придумає,
або я його відпущу!
Чувак, та розкажи ти йому, що він хоче знати!
Він розколовся!
Добре! Знижуйся!
АЕРОДРОМ КОНТУМ
ЛЮБОВ З НЕБА
Де ми? Це ж не Сайґон.
Тобто? Ваш колега сказав приземлитися на Контумі.
Ану повтори, хто ти?
-Турист, як і ви! -Та невже?
А хто твій турагент?
Той же, хто й у вас.
Передам начальству привіт.
Вибачте, сер. До Сайґона нема нічого.
Пошукайте ще.
Мені треба бути в порту до 08:00. Тому вилетіти треба ввечері.
Можу спитати, чи відвезе вас гелікоптер, на якому ви прилетіли.
Ні, на ньому не хочу.
Там весь салон забльований. Гидота.
А оті не летять?
Вони на ремонті.
З авіабази Плейку їдуть кілька механіків їх лагодити.
Знайдемо вам у казармі ліжко,
-а завтра по обіді вилетите. -Я ж сказав, що мені треба…
А на Плейку є гелікоптери?
Авжеж, це вертолітна база.
-А це далеко звідси? -Двадцять чотири кліки на південь.
-А по-людськи? -Десь 24 км.
-А підкинете мене туди? -Не сьогодні, сер.
Але завтра можете поїхати з механіками.
-А якщо пішки? -Двадцять чотири кілометри?
-Так. Прогуляюся. -Це небажано, сер.
Уночі там повно в’єтконґівців.
Ну добре. Дайте секунду. Подумаю, що можна зробити.
Дякую.
Ну що, є щось?
Ні, але є такий варіант:
я сам відвезу вас у Плейку.
Справді? І покинете отак свій пост?
Так. Якщо відлучуся на годину, нічого не буде.
Чудово. А де тут гальюн? Відлити треба.
Останні двері ліворуч.
Я буду перед входом.
Дякую.
Чорт! Він тікає! За ним!
Ну все. Забираймося звідси.
Сьогодні у нас у гостях Ракель Велч. Красива жінка.
О, так.
Вип’ю за це.
Вип’єш за це?
Вип’єш за…
Ну, знаєш. «Там росте дерево. І я за це вип’ю».
Що скажеш, Чік? Правильно я зробив, що записався в армію?
Авжеж, правильно, Томмі.
Я теж так думаю. Так.
Але, знаєш, іноді…
Що?
Та все.
Уся ця війна… так спантеличує.
Ми чуємо про неї одне,
але у всіх різні погляди.
У кого?
От у мого дядька Лео.
Під час Другої світової він був вогнеметником.
Каже, що не воював би у В’єтнамі,
бо не розуміє, хто там нацисти.
А нацисти ще існують?
Вороги.
З ким ми взагалі воюємо?
Ну, з червоними, з комуняками.
З тими, хто хоче прийти й усім заволодіти.
Ага. А друзі твоєї сестри
кажуть геть протилежне.
Кажуть, що там немає ворогів і що це війна за незалежність.
Тим, кого ми захищаємо,
ми там узагалі не потрібні.
Міноуґ, менше слухай друзів моєї сестри.
Я ж казав: вони колумбійські йолопи.
Томмі,
ти їдеш туди захищати Сполучені Штати Америки.
Як таке може бути неправильно?
Твоя правда, Чік. Так і є.
Довбані…
Ні! Не стріляйте!
Не стріляйте! Не стріляйте!
Чікі? Чікі Доног'ю?
Хто це?
-Це я, Маклун! -Хто?
Кевін Маклун з Дайкмен-стріт! Ісусе! Що ти тут забув?
Луні?
Ти його знаєш?
Так, ми грали в баскетбол в католицькій громаді.
Чікі, що за чорт? Як ти… Я що, помер?
Як ти опинився у в’єтнамських джунглях?
Довга історія. За мною женеться ЦРУ.
-Але… -Хочуть мене вбити.
ЦР… Що ти таке верзеш?
Центральне розвідувальне управління.
-Вони за мною женуться. -Тому ти приїхав у В’єтнам?
Ні, я приїхав привезти Дуґґану, Рейнольдсу й нашим з Інвуда пива.
Стоп, пива? Якого ще пива?
Кльово ж привезти їм пива.
Але тепер мене переслідує ЦРУ,
бо я бачив таке, чого не мав бачити.
А що ти бачив?
Вони викинули з гелікоптера людину.
-А як ти знав, що вони з ЦРУ? -Бо був там з ними.
Стривай. Ти що, ЦРУшник?
Ні. Що? Та ні. Вони подумали, що я ЦРУшник,
бо до мене підійшов один майор.
Він побачив, як я вдягнений, а я… не став заперечувати.
Вони… На секунду…
А потім вони викинули з гелікоптера чоловіка.
А той чувак сказав, що відвезе мене в Плейку,
покинувши свій пост.
Але я допетрив, що це херня. То була підстава.
У мене по руці повзла отака гусінь,
по лицю, ледь у рота не залізла.
-Ясно. -Вона була…
Переведи дух. Залазь у джип, Чік.
Їдьмо звідси, поки нас не вбили.
-Залазь. -Добре.
Вибачте, хлопці.
Підкинете до Плейку до гелікоптера?
Ми їдемо в Контум.
-Це за кілька кілометрів. Треба… -Що? Мені туди не можна.
-Там же ЦРУшники. -Заради бога.
Мені треба на судно в Сайґон. Зараз.
Вибачай. У нас наказ. Треба їхати туди.
Тоді я не з вами.
Гей.
Чік, прошу, сядь у джип.
Відвеземо тебе в Сайґон
і подбаємо, щоб ЦРУшники тебе не впіймали.
Ні. Я не повернуся в Контум.
Я не жартую, Кев.
Якщо я не поїду з В’єтнаму, то я у великій біді.
У нас немає вибору.
Треба полагодити вертольоти,
а якщо ти лишишся тут, то ти труп.
А я ризикну.
-Не будь козлом! Поїхали. -Це ти не будь козлом!
Ти ж мене знаєш, Луні. Чого б я таке вигадував?
Прошу тебе, Кев.
Розвертайся, Мейсон.
Дякую.
А що було з тими слонами?
Напалм. Це чудо, що тут хоч щось вижило.
Вибач за все, Кев. Я дуже тобі вдячний.
Ну, не щодня ж витягаєш з біди таємного агента.
Чік,
співчуваю через Томмі Міноуґа. Ви ж так дружили.
Це ще не кінець. Його не знайшли.
Хай буде так.
Бережи себе, Луні. Побачимося вдома.
Лови, Кев.
Дуже дякую. Дякую.
Корабель же мав відплисти завтра.
Розвідка перехопила розмову. Ворог планує напад.
Зважаючи на кількість боєприпасів на борту, ми його спершу розвантажили.
Корабель на пів дорозі до Маніли.
Він не міг відплисти. Я ж моторист. Я керую машинним відділенням.
Ну, вочевидь, кораблю це до одного місця.
Як мені наздогнати судно?
Швидко плаваєш?
Не смішно.
Можете зв’язатися з ними й попросити зупинитися?
Не можу.
Благаю вас.
Я цивільний, і мені треба вибратися з цієї війни.
От і знатимеш, що вибратися з війни важче,
ніж на ній опинитися.
Раджу тобі перейти до плану Б.
У мене немає плану Б.
Тоді, думаю, тобі капут.
«Оклагома»!
«Нью-Йорк». З Новим роком.
Дякую. Він був місяць тому, але…
Ні. Сьогодні Тет. В’єтнам Новий рік.
Ясно. Ну тоді з Новим роком.
Гей. А де посольство США?
Прямо за рогом. Побачиш.
За яким саме рогом?
Ходімо. Покажу. Мене все одно ніхто тут не слухає.
Після війни з’їжджу в Оклагому.
Серйозно?
Сумніваюся, що звідси до Оклагоми є прямий рейс,
тому прилітай у Нью-Йорк. Пригощу тебе пивом.
Добре. А Нью-Йорк люди хороші? Привітні?
Вони найкращі.
Тільки на тротуарі не дивися їм в очі,
а то буде бійка.
Он твоє посольство.
Дякую.
Гей. На яка вулиця Нью-Йорк ти живеш?
Ти серйозно збираєшся приїхати?
Якщо ти не жартував.
Ні, я не жартував. Я сама серйозність.
Ось моя адреса.
А це мій номер телефону. Подзвониш. Кльово.
Поживеш з нами.
Познайомлю тебе з татом. Він такий приколіст. Тобі сподобається.
До речі, я Чікі.
Гіу.
-Гіу. Приємно познайомитися. Дякую. -Дякую, Чікі.
Дякую.
До зустрічі в Нью-Йорк.
До зустрічі.
Ім’я.
Доног'ю. Джон Доног'ю. Я американець, торговий моряк.
Мій корабель «Дрейк» відплив завчасно. Через якусь розмову.
Словом, він відплив без мене, тому я застряг тут.
Ви в нас отут. У нас про вас є запис.
Чудово.
Капітан «Дрейка» лишив вам повідомлення.
І…
Капітан написав: «Якщо ти не труп, підберемо тебе по дорозі,
якщо нас доженеш».
Ну, я не труп.
Не труп.
Вибачте. Як це розуміти? Як мені їх догнати?
Ідіть сядьте.
Я можу посадити вас на рейс з авіабази Б’єнхоа до Маніли
завтра о 19:00.
Дякую.
Приходьте завтра вранці після десятої, віддам вам документи.
Завтра вранці після десятої.
Ви чудо. Дякую вам.
А можна я ще 20 хвилин тут полежу?
А потім згину з ваших очей. Чесне слово.
Супер. Дякую.
Уперше за п’ять років
на місячний Новий рік чути вибухи петард.
Уряд Південного В’єтнаму…
Надіюсь, доберетеся додому без пригод.
А як ви знали, що я виїжджаю?
З Сайґона всі їдуть.
Спочатку китайці, потім французи. А потім американці.
Щойно ми відбудуємося, приходить ще хтось і знов усе руйнує.
Почитайте історію Америки.
У країнах, з якими воює Америка,
життя стає краще, ніж було.
Але не вірте мені на слово, спитайте в німців і японців.
Якщо американці не виграють,
тоді чому Ханой закликає припинити вогонь?
Може, це не припинення вогню, може, у ворога скінчилися патрони.
Навряд чи це так, Артуре. Думаю, це таки щось означає.
Перші кроки до законних мирних переговорів.
Я вірю, що В’єтнам хоче того ж, що й ви, американці.
Хочеться вірити.
Половину городян ми врятували з розбомблених сіл.
Ми відчинили їм двері,
коли вони тікали від комуняк.
А може, вони тікали не від комуняк.
Може, вони тікали від бомб?
Ти ба, хлопчик з пивом повернувся.
Я з ним згоден.
Може, вони нам і всміхаються, але точно не хочуть нас тут бачити.
Може, їх порадує припинення вогню.
Припинення вогню. А коли воно починається?
Три дні тому. Новорічне перемир’я.
Тим, хто живе в лісах, забули про нього сказати.
Тобто?
На півночі йдуть жорстокі бої.
-Де ви таке чули? -Я не чув.
Я бачив.
Я був у горах у зоні висадки «Джейн» з першою дивізією.
Брехня. Цивільних туди вже кілька тижнів не пускають.
Може, й так,
але коли я був там, ніхто про це не заїкнувся.
Дай подивлюся.
От ти довбак. Не брешеш.
Так.
Малий. Ану повтори, як тебе звати?
Чікі. Чікі Доног'ю.
Гієн. Чікі Доног'ю п’є за мій рахунок. Цілий вечір.
І водночас, Чік, я бачу сто вбитих селян
і лише десять повернених гармат.
І розумію, що по них гатив хтось із наших.
Про це я теж маю написати.
Але преса ж тільки це й обсмоктує.
Ви тільки про це й пишете. Це мене й бісить.
Але ж це не все.
Не знаю. Може, якби ви втратили стільки ж товаришів, скільки я,
то бачили б усе по-іншому.
Оті імена за барною стойкою –
це імена журналістів, убитих на цю мить.
Це мої друзі. І друзі кожного з присутніх.
Тоді чому ви пишете тільки про погане?
В Америці ми тільки це й чуємо.
Хіба це не шкодить нам? Нашій країні?
Правда? Нам шкодить правда? Ні.
Нам шкодить не правда, а брехня.
Брехня й змова з метою спотворити правду – ось що шкодить Америці.
Ти ж бачив солдатів, які тут воюють.
Це діти. Хороші діти-патріоти.
Вони роблять те, що просить країна. І я хочу, щоб їм казали правду.
Ті, хто керує цією війною, не патріоти.
Вони політики. І торгують валютою брехні.
І якщо брехня триватиме,
вони й далі посилатимуть хлопців на смерть,
щоб виправдати наявні смерті.
І кожен загиблий солдат…
убив по 50, 60 в’єтнамців?
А вони ж не солдати.
Це батьки. Діти. Немовлята.
А дивні у вас тут феєрверки.
Це не феєрверки. Це трасуючі кулі.
-Ви куди? -У посольство.
-Я з вами. -Ні, надто небезпечно.
Я мушу забрати документи, бо не зможу завтра вилетіти!
Бігом.
Зачекайте!
Мабуть, це В’єтконґ.
-Не стріляйте. -Ані руш.
Не стріляйте.
Так.
Гей!
Стійте.
ПРЕСА
І він, і я.
-Так? -Ідіть!
Бігом.
Солдат, що сталося?
Напад на Сайґон.
Скрізь в’єтконґівці. Вони захопили пів Тьолона.
Нам треба в посольство.
Забудьте. Бої у всіх кварталах, посольство взяли!
-Не може бути. -Відходимо!
Гей! Підвезете нас до посольства?
Ні, я ж сказав. Тікайте звідси, поки вас не…
Чік!
«Оклагома»?
«Оклагома»!
Гіу! Гіу!
Чікі! Геть з вулиці!
Він мертвий! Тікай!
Ні.
Ти цілий?
Так.
Просто дихай.
Я знав, що так буде.
У дитинстві,
коли я косячив, наприклад, брехав мамі
чи прокрадався у вчительську вкрасти відповіді на тести,
продавав цукерки чи ще щось таке…
бог завжди мене за це карав.
Я або помилявся в чомусь значущому, або ламав ногу.
Кажу вам. Для мене ніщо не минало безкарно.
Після першого сексу – лобкові воші.
Я ще й винний лишився.
Контрабандою везти в зону бойових дій пиво…
не найрозумніше, що я чув.
Але й не найгірше.
Чікі.
Ходімо глянемо, що там на світі. Вставай.
Твоя правда, Коутс. Припинення вогню – то була херня.
Вісімдесятитисячна НВА напала на понад сто міст і містечок.
А як вони сюди прорвалися?
В’єтконґівці пробили стіну.
Оту?
Її пробили наші. Коли В’єтконґ уже був тут.
Нам сказали військові. В’єтконґівці пробили стіну й пройшли.
Мабуть, військові щось плутають.
Я бачив на власні…
Боже. Благаю, скажіть, що ми не скинули атомну бомбу.
Ні. Хтось підірвав склад боєприпасів у Лонґбіні.
-Чорт. -Ти куди?
У мене в Лонґбіні друг! Я мушу там бути!
Ти ж не знаєш, як туди доїхати.
Поїду туди, де грибна хмара!
Чікі, тебе туди не пустять.
З вами пустять!
У цій є ключі. Я їду. Ви зі мною?
Посунься. Швидко. Потримай.
Кажу вам,
я бачив, як наш танк під’їхав і пробив у стіні діру.
Я тобі вірю.
Чому ж військові сказали, що то були в’єтконґівці?
У В’єтнамі чимало війн. Одна – на фронті піару.
Казочку, що ворог пробив у стіні діру, легше згодувати,
ніж визнати зраду своїх.
Тпру. Пригальмуй, ковбой. Документи.
Артур Коутс. Журнал «Look».
Це свої.
Несіть хоч щось. Сюди, на поміч.
Піду шукати друга!
Гей.
Накинь на шию. Якщо спитають – ти журналіст.
-Гей! Боббі Паппаса не знаєш? -Ні.
-Він з Нью-Йорка. -Ні, вибачай.
Де можна знайти Боббі Паппаса?
І гадки не маю. Тут багато поранених.
-А лазарет тут є? -Так, восьмий корпус.
Проходь.
Про тебе тут подбають.
Що ви робите?
Я шукаю друга.
-Вам сюди не можна. -Усе добре. Я журналіст.
І що? Думаєте, вам усе можна?
Ану геть звідси.
Та ну. Прошу вас.
Я добирався аж з Нью-Йорка, щоб знайти друга.
Може, його й живого нема.
Мені б хоч знати, живий він чи ні.
Як прізвище?
Боббі! Слава богу.
Серйозно? Треба було, щоб мою базу зрівняли з землею, щоб ти прийшов?
Чорт, я такий радий тебе бачити.
Мені сказали, що ти прийдеш. Пива принесеш.
Так.
Ти як? Жити будеш?
Я ще живий. А це вже непогано.
Тобі тут не місце, Чік. Тут небезпечно.
Не турбуйся. У мене сьогодні рейс з Б’єнхоа.
Я без документів, але щось придумаю.
З Б’єнхоа рейсів не буде. В’єтконґ його спалив.
А звідки можна вилетіти?
Нізвідки. Країна закрита для комерційних рейсів.
Повітря відкрите лише для військових.
-І надовго це? -Хтозна.
Гей.
Це невеличка подяка від усіх наших.
За що?
За що? За оце. За все це.
За те, що ризикуєш заради нас життям.
І мені має полегшати від бляшанки пива?
Чікі, в мене купа справ.
Треба знайти тобі безпечне місце, поки тебе тут не вбили.
А телефони тут працюють?
Ясно. Повторіть, будь ласка.
Таншоннят.
Чудово. Дякую. Так, я там буду. Дякую.
А ти можеш підкинути мене до Таншоннята?
Нащо?
У мене там знайомий, і він може допомогти.
-Так, аякже. -Дякую.
Головнокомандувач Вільям Вестморленд
назвав напад на посольство поразкою В’єтконґу.
Думаю, це спроба відволікти нас від головного удару,
який планувався в провінції Куанґчі.
«Відволікти»?
Вони напали не лише на посольство, а й на все місто!
«Відволікти».
Поїхали, Чікі.
-Гей, поїхали. -Що?
-Я знайшов, як вибратися. -Звідки вибратися?
З В’єтнаму. Я подзвонив другу. У нього є зв’язки.
Я не хочу їхати з В’єтнаму.
Що? Ви про що?
Чікі, я воєнний журналіст.
Тут іде війна, і хтось повинен тут бути, щоб бачити, що діється.
Розумію, але ж це всього на кілька днів.
Вернетесь, як усе вляжеться.
Поїхали, Чікі.
Не дуркуйте, Артуре. Це вже не просто війна.
Це різанина.
На війні так і буває, Чікі. Це одне величезне місце злочину.
Поїхали, Чікі. Мені ще вертатися. У мене справи.
Бережи себе.
І ви себе, Артуре.
Як будеш удома, зроби мені послугу.
Помийся.
Літак довезе вас до Маніли, сер. А далі ви вже самі.
Дякую, Габершоу. Ціню вашу турботу.
Ми ж усі в одній команді. Принаймні хотілося б.
Надіюся, ви передасте це Ленґлі.
-Ленґлі? -У штаб-квартиру.
Аякже. Передам. Листа йому напишу.
Дуже вам дякую.
Габершоу, я мушу зізнатися.
Я не з ЦРУ.
Так я й повірив.
Ні, серйозно. Я не з ЦРУ.
Не з ЦРУ?
Ні.
Тоді…
Звідки ви?
Нізвідки.
Ви, хлопці, найкращі.
Навіть не питатиму.
Дякую, Паппі. Я вдячний що ти помагаєш мені вибратися.
-Побачимося вдома. -Аякже.
Чікі, в тебе добре серце. А от інтелект підкачав.
Життя – паскудна штука, га?
Такі мудаки, як ми з тобою, живуть, а такі, як Рейнольдс і Міноуґ, гинуть.
Чувак, Томмі ще може знайтися живий.
Він загинув, Чік.
Томмі знайшли.
Це точно?
Так.
Не може бути! Чікі!
Ану йди сюди.
Гей.
Народ, дивіться, хто тут.
-Чікі? -Чікі!
-Гей. -Сучий син, живий-живісінький.
-Приїхав віддати борг. -Ні.
Як з’їздив? Мабуть, добре відтягнувся.
Відтягнувся? Він же на війні був. Мабуть, там було пекло.
Так. Мабуть, було справжнє пекло.
І якщо захочеш про це поговорити, то я послухаю.
А не захочеш, то не послухаю.
Боже мій. Ти ж на ходу перевзуваєшся.
Мені тебе бракувало.
Про Томмі чув?
Малий загинув героєм.
Як там було, Чік? Тільки чесно.
Перевага на нашій стороні?
Ні.
Що? Що ти маєш на увазі?
Там важко побачити в чомусь сенс.
На війні так і буває. Це брудна справа.
Так. Але, полковнику, при всій пошані, це інше.
Там…
Там хаос.
Усі війни такі. Але це керований хаос.
Не цього разу. Там хаос некерований.
Аніскілечки.
Так, наші діди й батьки
подалися в Європу рятувати світ.
І я хоч зараз послав би туди з ними наших хлопців.
Хоч зараз.
Але я сумніваюся, що ми й тепер рятуємо світ.
Хай там як, а тобі треба випити.
Бери стільця, Чікі. Перший кухоль за мій рахунок.
Ну, перші два.
Дякую. Але спочатку я дещо зроблю.
Чікі.
Вибачте, я не зміг її передати, місіс Міноуґ.
Це нічого.
Чікі, я пишаюся, що ти туди поїхав.
Більше ніхто б не насмілився.
Це було безглуздо.
І нікому не помогло.
Це помогло нам. Усім в Інвуді.
Було так приємно знати, що хтось провідав наших хлопців.
Залиши її собі.
Томмі хотів би, щоб вона була в тебе.
Ні.
Це я вмовив Томмі туди поїхати.
Що? Ні, він сам хотів.
Ні, не хотів.
Я знав, що Томмі боявся. Усі знали.
Тому я його вмовив.
Не знаю чому. Я не хотів, щоб він боявся.
А треба було дозволити йому боятися.
Хай би краще прислухався до себе,
а не до мене.
Простіть.
-Згоден. -Я можу…
Я зараз.
Привіт.
Ти хоч розумієш, що ми пережили?
Ми дуже непокоїлися. Більше ніколи так не роби.
Не буду.
То ти роздав хлопцям своє дурне пиво
чи випив сам по дорозі туди?
Я роздав їм своє дурне пиво.
Певно, для них це було неабищо.
Ти в порядку?
Треба буде дещо змінити в житті.
Наприклад?
Буду менше пити й більше думати головою.
Ти справді кинеш пити?
Я сказав «менше пити».
Останню бляшанку зберіг для тебе.
ТОММІ КОЛЛІНЗ, РІКІ ДУҐҐАН, КЕВІН МАКЛУН І БОББІ ПАППАС
ПОВЕРНУЛИСЯ ДОДОМУ ЖИВІ.
І ВСІ ЗГОДОМ КИНУЛИ ПИТИ.
ПЕРЕВАЖНО ВСІ.
ЧІКІ ДОНОГ'Ю ТАК І НЕ СТАВ КОПОМ І НЕ ПОЧАВ
ПРОДАВАТИ НА СТАДІОНІ АРАХІС,
АЛЕ ЗАКІНЧИВ СЕРЕДНЮ ШКОЛУ
І ШКОЛУ УПРАВЛІННЯ ІМ. КЕННЕДІ ГАРВАРДСЬКОГО УНІВЕРСИТЕТУ.
ЧІКІ ВЛАШТУВАВСЯ «ЗЕМЛЕКОПОМ»,
БУДУЮЧИ В НЬЮ-ЙОРКУ ТУНЕЛІ,
І ЗРЕШТОЮ СТАВ ТАМ
ДИРЕКТОРОМ З ЮРИДИЧНИХ І ПОЛІТИЧНИХ ПИТАНЬ.
СПРАВЖНІЙ ЧІКІ НА ЗОНІ ВИСАДЦІ «ДЖЕЙН»
ХЛОПЦІ В НАШІ ДНІ
ДУҐҐАН – ПАППАС – ЧІКІ – КОЛЛІНЗ – МАКЛУН
ПИВО ЗІ СМАКОМ ДРУЖБИ
ЗА КНИГОЮ ДЖОНА «ЧІКА» ДОНОГ'Ю
І ДЖ. Т. МОЛЛОЙ
ТОММІ МІНОУҐ ДОБРОВІЛЬНО ПОЖЕРТВУВАВ ЖИТТЯМ,
УРЯТУВАВШИ СВОГО КОМАНДИРА
І ТОВАРИШІВ ЗІ СВОЄЇ РОТИ.
НИНІ ТРИВАЄ ІНІЦІАТИВА З ПРИСВОЄННЯ ЙОМУ МЕДАЛІ ПОШАНИ.
Переклад субтитрів: Аліє Бекірова