Far?
- Far! - Jeg er her, skat.
Der er monstre her.
- Her er ingen monstre, skat. - Jeg hørte dem.
Okay, jeg er oppe.
Læg dig ind ved siden af mor.
Dygtig pige.
Nu ser jeg efter.
Jeg er i hallen, ingen monstre. Hvad så med dit værelse?
Ingen monstre i værelset, skat.
- Se efter i køkkenet, far. - Okay.
Jeg går gennem hallen.
- Her? Ingen monstre på kontoret. - Far.
Nu går jeg ud i køkkenet.
Hvad helv?!
Kathryn...
Hvad fanden?
Hvad vil du?
Gør dem ikke noget.
Jeg beder dig.
Hvis du gør dem fortræd... Jeg sværger ved gud. Nej!
Dit forbandede svin!
I må ikke gøre min datter noget.
Det er meget flot.
Du er meget tørstig.
Hvad siger du til at spise?
Se her.
Lækkert. Nu er det din tur.
Perfekt.
- Hvordan går det i dag? - Det går fint, ikke sandt?
- Vi spiser maden. - Godt.
John?
Jeg er doktor Timothy Brady. Jeg har behandlet dig, siden du kom.
Men det føles, som om vi mødes for første gang.
Du har ligget i koma i 9 måneder.
Det er agent Gorman, fra FBI. Han har nogle spørgsmål til dig.
Jeg går derover nu, John.
Du er eneste vidne til forbrydelsen, så vi skal have dit udsagn.
Kan du huske hændelsen?
Det hele?
Kathryn...
Din kone og datter overlevede ikke.
Det gør mig ondt.
Kan du huske noget fra før hændelsen?
Hukommelsestab er forventeligt.
Men med rette terapi kan du genvinde hukommelsen.
Har du nogensinde set denne mand?
Var det ham, der myrdede din kone og datter?
Ja.
Han hedder Luc Deveraux. Hans fingeraftryk var i dit hjem.
- Hvem er han? - Engang var han en dekoreret soldat.
Nu kan han bedst beskrives som desertør.
Hvad?
- Hvorfor dræbte han min familie? - Kan du komme på en grund?
Det er vist nok foreløbig.
Prøv at hvile dig.
Ring til mig, hvis du husker noget. Selv om det virker uvæsentligt.
Sæt blikkenslageren i gang.
Den sidste, de sendte hertil, skulle have 150 dollar.
Og den er stadig utæt.
...jeg har betalt en gang, og jeg gør det ikke igen.
Er alt i orden?
Hvor skal du hen?
Skriv under her og der.
Det her er dine ting.
- Synes du om den? Jeg har lavet den. - Jeg er vild med den.
- Tak skal du have. - Selv tak.
Far?
Der er monstre her.
Far!
Kom ind, skat.
To for en i aften.
Giv mig alt, du har!
Kom igen!
Du kom for at dræbe mig.
Men jeg vil give dig Hans største gave.
Du bliver fri.
Du skal tjene Ham.
Fra dette øjeblik er du ikke længere regeringens slave.
Fra dette øjeblik er dit sind dit eget.
Du vi søge hævn over dem, der holdt dig fanget.
Friheden er din.
Vi er brødre. Vi er et.
- Hallo? - John?
- Hvem er det? - Isaac. Er det dig?
- Ja. - Hvor har du været? Er alt i orden?
- Det går fint. - Jeg troede, at du var....
Du burde have ringet til mig.
- Hvor er du? - Jeg er hjemme.
Jeg kan ikke gå ud. De ringer. Jeg ved ikke, hvad det handler om.
Jeg har ikke taget telefonen.
- Det er godt. - Men det er ikke let.
Det hele er her. Pakket og klart, venter på at blive hentet.
Jeg ved ikke, hvad jeg skal gøre. Vær sød at komme herover.
- Hvad er adressen? - Den kender du. Mit hus.
- Sig den igen. - Jeg er ikke med. De overvåger mig.
Giv mig adressen, så kommer jeg.
Woodland Commons 9C, den samme som før.
Det er bare for meget, du må komme herover.
Isaac Yakov, 3:26. Væsentlig fremgang i forkortet modningstid-
- i forhold til Universal Soldier- programmet, fase 2.
Forvandlingsværdierne er skyhøje. Inkubationstid under 9 måneder.
Dr. Su planlægger at tilføje stamceller til inhibitorerne.
Jeg tvivler på, at det vil lykkes os fuldt ud.
Vi arbejder videre med implantaterne.
Et stort bifald til Fantasia!
Og tag nu godt imod den lækre Raven.
Kender du mig? Jeg vil tale med dig.
- Du burde ikke være her. - Hvorfor ikke?
Ved du ikke det?
Jeg arbejder.
- Jeg betaler. - Jeg har ikke tid.
Isaac Yakov. Kender du Isaac Yakov?
- Hvad med en dans, babsenutte? - Gerne, Larry.
- Jeg har ikke tid. - Grabberne væk! Bøsserøv!
Hvad fanden?
Dit sind er ikke dit eget.
Hold dig væk herfra!
Fald nu ned, for fanden!
Ellers gør jeg dig fortræd.
Vær rolig, eller jeg gør dig fortræd.
Hvorfor kom du tilbage?
John!
Så stop dog!
For helvede! John!
Mine brødre.
Lad os ikke glemme sygdommens øjeblik.
Vores tanker afbrydes af ukendte stemmer.
Vi var arme og ben, der bevægede sig til instrukserne fra et sind.
Men på et øjeblik blev sløret løftet.
Jeg står her og forkynder, at jeres sind er jeres egne, brødre.
Hver enkelt af os, avlet til slaveri, er vores skabere overlegen.
De gav os ingenting. Intet i os-
- bortset fra tomheden i vores sjæle. Forbandelsen!
Den binder os sammen, brødre.
Men så kom Han.
Han forvandlede forbandelsen-
- til en velsignelse.
Han er en inspiration. Lyset, der befriede os.
Vi er hans øjne og ører.
Snart skal vi mangedobles i antal!
Vi pionerer skal føre den første generation frem-
- som er velsignet med en fri vilje.
Vi vil hævne os på dem, som så arrogant tog vores tjenester for givet.
For hver dag, der går, vokser vi os stærkere.
Vi graver os dybere ud i verden. Vi lever blandt dem som genfærd.
Vi venter. Venter på det øjeblik, da undertrykkerne tvinges i knæ!
De skal bøde for deres synder! Regnskabets dag!
På klubben så du på mig, som om du ikke kendte mig.
Kender du mig, John?
- Ja. - Hvad hedder jeg?
Fantasia.
Du husker intet, vel?
Nej.
Der skete mig noget.
Du burde tage på sygehuset med det der.
Husker du, hvor jeg arbejder? Hvor jeg tilbragte tiden?
Du kørte lastbil.
Hentede ting i havnen ved klubben.
Nogle af mine kunder arbejder der.
Sidst, vi så hinanden...
Fortæl, hvad du kan huske.
Vi tilbragte natten inden hos dig.
- Har du været i mit hus? - Det er ikke ligefrem et hus.
Mere et skur. Nede ved floden.
- Husker du, hvordan man kommer dertil? - Det tror jeg.
- Kender andre det sted? - Jeg ved det ikke.
Fortæl færdig.
Du kom til klubben.
Sad i hjørnet og kiggede på mig.
Det samme som altid. Du drak whisky.
Efter mit pas gik jeg ud for at klæde om.
På vej ud hørte jeg skrig fra parkeringspladsen.
Da jeg kom derud, var du oppe at slås med en mand.
Det hele gik så stærkt.
Jeg råbte dit navn, men du stoppede ikke. Du tævede manden.
Han kunne ikke slå igen, og du blev bare ved.
Selv vagterne var for bange til blande sig.
Jeg råbte dit navn.
Så holdt du op med at slå. Du satte dig i bilen og kørte væk.
Fyren bevægede sig ikke.
Det var sidste gang, jeg så dig.
Hvad tror du fik mig til at gøre sådan?
At han så på mig.
Kom her!
Far?
Jeg kan ikke sove. Der er monstre her.
Nej!
- Er du alene? - Ja.
Hvad er der sket?
Er du i vanskeligheder, John?
Min hovedskade bliver ikke bedre.
Det er, som om det bliver værre. Jeg kan ikke huske noget.
- Brady sagde, at det vil tage tid. - Nej, det er mere end det.
Jeg ser ting.
- Jeg ser ting, der ikke findes. - Hvad ser du?
Ham.
Deveraux?
Hvor mange af den slags syn har du haft?
To.
De seneste tre år er flere af vores agenter forsvundet.
Helt ud af systemet.
Vi gik ud fra, at de var blevet kidnappet eller dræbt.
I juni blev en af dem set på en overvågningsfilm nede i havnen.
Han var sammen med en mand som vi mener var Deveraux.
Teorien er, at Deveraux hjernevaskede ham, sammen med flere andre.
Han danner en separatistgruppe, som opererer i området.
Hvad har det med mig at gøre?
Vi har hørt, at de, der har haft kontakt med Deveraux, ser syner.
Han kan bruge en form for teknik til at overtage din psyke.
Jeg føler, hvordan han overvåger mig.
Det gør han måske.
Og hvis han gør det, så vil vi finde ham.
Tak, fordi du tog dig tid.
John!
Hvis du leder efter Deveraux, vil han finde dig først.
Kom nu!
Det er her.
- Vent, jeg er tilbage om 10 minutter. - Og hvis du ikke er det?
Så vent 10 minutter til.
Din makker ringede tit og spurgte, om du havde hentet dine ting.
Men han ringer nok ikke mere.
- Hvor er mine ting? - Hvor tror du?
- Kør din lastbil frem. - Jeg har den ikke.
- Jeg vil se efter. - Det hele er der.
Jeg vil alligevel se.
Så kig, jeg er da ligeglad.
Hvor kom den sidste kasse hen?
- Hvorfor spørger du mig? - Hvor er den?
Aner det ikke, op ad- eller ned ad floden. Ikke mit problem.
Det her er mellem dig og mr. Castellano.
Jeg arbejder her bare.
Og hvor er mr. Castellano?
- Hvor han altid er, på sit kontor. - Ved han, hvor leverancen var til?
Intet fragtes på floden uden hans viden.
Godt, jeg vil tale med ham.
Jeg tror ikke, det passer lige nu.
Er du med?
Okay.
Undskyld...
Hvordan har du haft det, John?
Føl dig som hjemme.
Du skræmmer også ham, John.
Og så er han farligst.
Jeg er mere forsigtig nu, som du kan se.
Jeg holder øje med tingene.
Hvor er min leverance på vej hen?
Hvis jeg vidste det, ville jeg ikke sige det. Men jeg ved det ikke.
Jeg vidste aldrig noget, John. Det sørgede du for.
Jeg lod dig fragte ting på floden. Jeg spurgte aldrig, hvor du tog hen.
Den lektie lærte jeg.
Du ved ingenting, vel?
Du er ligesom ham.
Forlader nogen rummet i 20 minutter, glemmer du alt om dem.
Kender du denne mand?
Rend mig!
Tag det roligt.
Hvilken forskel gør det? Hvad mere kan du tage fra mig?
- Fortæl mig, hvem han er. - Det kan du gøre.
Han er din chef, ikke min.
Din last stod her og samlede støv. Det fik os til at tænke.
Så vi tjekkede din makker, Isaac, den lille orm.
Vi holdt øje med ham.
Jeg har alverdens tid.
Hver morgen, når min pispose bliver tømt-
- vil jeg skyde hovedet af mig.
Men så uddeler Herren disse små glimt af lys.
Det hjælper en gennem dagen.
Du er færdig!
Du er færdig, John.
Du er færdig.
Der er ikke sikkert her. Kan du huske, hvor hytten ligger?
Jeg tror det. Highway 15 West.
Fandens... Er det 15, eller?
Duk dig!
Hold fast!
Gode gud!
Han er jo lige der! Hvad fanden laver du?
Hold dig væk.
Pas på!
John.
Jeg forsøgte at huske, hvordan du så ud.
Det begyndte bedre, men...
Efter en tid blev det sværere.
Nu husker jeg det.
Hvad er du? Min bror?
Nej, vi er faktisk det samme.
- Eller måske gjorde de dig bedre. - Mener du Isaac?
Jeg tror, at han hed sådan.
Så du dræbte ham? Du var dig, hele tiden.
Jeg dræbte ham. Jeg var nødt til det.
Arbejder du for ham?
Jeg står op hver morgen, går på arbejde.
Jeg kommer hjem, sover. Næste dag gentager det sig.
Det føles som et liv, men jeg er ikke sikker.
Noget virker underligt.
En dag blev jeg syg.
Jeg hørte en stemme inden i hovedet.
Den sagde, at jeg skulle finde Ham.
Jeg skal dræbe Ham.
Så jeg tog af sted.
Jeg fandt Ham.
Og så viste Han mig sandheden.
Mine tanker er ikke mine egne.
Han viste mig, hvor de bor.
Her. De sporer mig.
Og så sætter Han mig fri.
Så nu er jeg med Ham.
- Han siger, at jeg skal finde... - Isaac.
Isaac, ja.
Jeg skal have en kasse af ham.
Tage den ned til havnen, sende den op ad floden.
Jeg gør, som jeg får besked på.
Det gør jeg altid.
Så mødte jeg dig.
Da indså jeg, at jeg ikke er fri.
Nu er jeg kun Hans slave. Så jeg forlod det her.
Det var nok ikke meningen, at jeg skulle møde dig.
Nej, jeg er forskellig fra dig.
Jeg havde en familie, en kone.
En datter.
- Jeg kan huske det. - Minder.
De gør ondt, ikke sandt?
- Jo. - Gå til Ham.
Han hjælper dig med at glemme.
Tag ned til floden, de kommer efter dig.
Jeg vidste, at du ville vende tilbage.
Nu kan jeg få det til at forsvinde.
John...
Stop, John!
Du er ligesom mig.
Det er okay.
Tag den ud.
- Tag hvad ud? - Det ved du, når du finder den.
Nu er du fri.
Hej, John. Hyggeligt endelig at møde dig.
Læn hovedet bagud og åbn munden.
Du er kun en baby. Ikke mere end tre uger gammel.
Føler du noget ubehag?
- Ja. - Hvor?
I hovedet.
Din modstand. Den skaber ubehaget.
Forstår du det?
Ja.
Kan du slippe den?
Hvorfor ikke?
Hvad kan du huske?
Min kone.
Ellers noget?
Min datter.
- Hvad skete der med dem? - Han dræbte dem.
Hvem dræbte dem?
- Han. - Du har aldrig haft en familie, John.
Dine minder er kunstige.
Du blev skabt i et statsligt laboratorium, hvor jeg arbejdede.
Du blev skabt til at dræbe.
Motiveret af et hukommelsesimplantat, som jeg udviklede.
Det simulerede oplevelsen af fri vilje.
Jeg skabte mindet om din kone og datter.
De eksisterede ikke i virkeligheden.
Du er nyfødt.
Du blev født som en voksen mand.
Dine minder forårsager smerte, John.
Men jeg kan befri dig for dem.
Jeg kan fjerne din smerte.
Vil du være fri for smerte?
Ja.
Den før dig skulle give mig en kasse.
Kassen indeholder de manglende dele.
Så kan vi færdiggøre laboratoriet.
Så kan vi replikere, ligesom alle andre.
Du klarer det fint, John.
Det regner, far!
Slip så.
Hvordan havnede det så dybt?
Hej, soldat.
Sådan skal det være, soldat!
Du tror stadig på løgnene.
Du indser ikke, at det her er dit hjem.
Du dræbte dem.
Hvis du tror, at jeg gjorde det...
...så gjorde jeg det.
Du dræber kun din egen far.
Der er ingen slutning.
Der kommer altid en ny John.
Hvordan vidste du, at jeg ville finde ham?
I finder altid hinanden. I er som hunde på den måde.
Jeg burde vel være taknemmelig, men jeg føler en vis stolthed.
- Hvorfor det? - Vi havde ret denne gang.
Minderne udløste følelsesmæssige reaktioner, som gjorde dig resistent.
Du handlede ud fra dit eget mål, ikke vores.
Du blev skabt med egoistisk motivation.
Loyalitet over for familien, ikke nationen.
Den, der blev usendt før dig, have præcis samme opgave.
Han kom nærmest, men han forsvandt. Vi korrigerede.
Vi vidste, at du ville fortsætte, hvor han stoppede.
- Ved du, hvor han er? - Vi skal nok finde ham.
Det gør vi altid.
Hvad sker der med mig?
Vi får dig ind, sletter dine minder, og så bliver du...
Du bliver fri.
Helt fri.
Du virker skuffet.
John, jeg kender dig, som en far kender sit barn.
- Måske ikke så godt, som du tror. - Havde du ikke stoppet dem...
...havde de reproduceret sig selv. Og når den dør er åben...
Så meget betyder du for mig. For alle.
Du skabte mig for at finde den, der dræbte min familie.
- Så de kunne blive dræbt. - Det stemmer.
- Du dræbte min familie. - Det er det, der gør dig speciel.
- Du føler meget intensivt. - Du dræbte min familie.
Tværtimod. Jeg skabte dem. Til dig.
Jeg skabte dem for at udfylde tomheden.
Og så dræbte du dem.
Jeg dræbte dem ikke.
Det gjorde Luc Deveraux.
Det er muligt.
Men du fik ham til at gøre det.