Ела, Малдор.
Нуждая я се от сила, за да отворя гробницата.
Хората ми все още претърсват земята за Окото на Браксус.
Те ще ми го намерят.
ПОВЕЛИТЕЛЯТ НА ЗВЕРОВЕТЕ 3: ОКОТО НА БРАКСУС
В легендата се говори за нов владетел,
млад човек на име цар Тал.
Казват, че има познания за Окото.
Също казват, че ще сподели това знание с брат си,
номад прокълнат да броди из пустините и горите.
Човек с власт над животните и белязан със Знака на звяра.
Ще заповядам на воините си да ми доведат младия цар.
Това ще доведе при мен брат му,
Повелителят на зверовете!
Когато са при мен и двамата, ще си възвърна мощта и царството.
Трябва да имам Окото на Браксус!
Не трябваше да се отклоняваме от главния път, Корум.
Като че ли имахме избор. Пурпурните воини ни преследват.
- Но този път ще ни отведе при крадци! - Крадците няма да преживеят това.
- Не! Пусни я! - Пусни ме! Татко! Не!
Е, оцелях при срещата с теб и меча ти и определено не съм впечатлен.
Майко!
Борто! Спри да се мотаеш и претърси каруцата!
Намерих това!
Това е само боядисано дърво! Имат само безполезни боклуци!
- По-ценни са от злато за хората ми. - Няма какво да вземем.
- Остави ме! - Пусни я!
Глупаво момче.
Майко!
Убий ме бързо и да приключваме!
Не. Ру! Достатъчно!
Кой... кой си ти?
Приятелите ми ме наричат Дар.
Но ти може да ми викаш Повелителят на зверовете.
Убий ме, докато още имаш възможност!
Ще се срещнем отново, Повелителю на зверовете.
- Хайде, побързай! - Добре.
О, не!
Браксус.
- Благодаря. - Какво е това?
Браксус! Древен бог от родината ни. Трябваше да е дар за цар Тал на Арук.
Корум, той е белязан със Знака на звяра!
Няма нужда да се страхувате от мен, но тези гори са опасни. Трябва да тръгвате.
За нас главният път е още по-опасен. Преследват ни воините на лорд Агон.
- Лорд Агон?! - Тиранин, който завладя родината ни Амбет.
Избягахме, за да търсим цар Тал.
Чухме, че е близо до Акруилан на източната граница на царството си и приема хора.
Цар Тал е справедлив и мъдър водач.
Надяваме се да ни помогне да освободим Амбет от тиранията на лорд Агон.
Но без дар, няма да получим аудиенция.
Ще се погрижа да получите аудиенция.
- Познавате цар Тал? - Като брат.
- Ще се видим в Акруилан. - Моля ви, пътувайте с нас.
Вие и... приятелите ви, сте добре дошли.
По-добре е да пътуваме поотделно.
- Трябва да са стигнали лагера на царя. - Няма значение.
Но Корум търси помощта на цар Тал срещу нас.
Нека. Като настъпи нощта, подкрепленията ще са тук
и тогава ще е твърде късно за младия цар Тал.
Да тръгваме!
Дар, царю мой.
Благодаря, много мило.
- Сет? - Ваше Величество.
Всички тези подаръци ме карат да изпитвам вина.
Те са от сърце, Ваше Величество, и трябва да ги приемате по-благосклонно.
Светът е завладян от зло, а аз седя на този трон.
Ваше Величество, този трон е по-полезен от всички армии на света.
Трябва да знам, че спора с теб е безсмислен.
Други посетители днес?
Цар Тал, дойдохме отдалеч при вас.
- Дарът ни бе погубен, но... - Съжалявам, но без дар не може.
- Може би ще приемеш мен за дар от тях. - Дар!
- Сет, това е повод за празненство. - Да, ще бъде организирано, царю.
Но първо трябва да изслушаш тези хора.
Благодаря, Дар. Лорд Агон е могъщ магьосник.
Неговите пурпурни воини изстрелват огнени стрели.
- Завзе Амбет за ден. - Да, но защо?
- Какво искаш да кажеш, Сет? - Бил съм там. Няма богатства, естествени
ресурси, стратегическо положение - нищо.
Каква полза има лорд Агон да ви завладява?
Вероятно търси нещо. Нещо ценно само за магьосник.
- Лорд Агон търси крепостта на Браксус. - Каква е тази крепост?
Крепостта, от която древният бог Браксус е управлявал Амбет.
Ако лорд Агон търси магически предмет на бог, зло заплашва целия свят.
- Сет! - Ваше Величество?
Изпрати бързоходци до най-смелите ни воини. Тръгваме призори да освободим Амбет.
Много добре, Ваше Величество.
- Благодаря. - Благодаря, цар Тал.
А ти? Ще дойдеш ли с нас?
Имаш много смели воини и мъдрите съвети на Сет.
- Само ще ви се пречкам. - Притежаваш невероятни сили, Дар.
Ако дойдеш с нас, със сигурност ще победим.
- Моето място е в пустошта. - Защо продължаваш да страниш?
Този белег ме разделя от другите хора.
Съдбата ми лежи другаде.
Ела. Искам да споделя нещо с теб.
Не се тревожи, приятелю. Ще те нахраня по-късно.
Преди да умре, баща ни ми даде това.
Накара ме да се закълна, че ще го пазя.
Не открих предназначението му, но открих това.
Вземи. Ще е по-безопасно да го разделим.
Ще ни напомня за връзката между нас.
Ще го пазя с цената на живота си.
- Довиждане, братко. - Довиждане, братко.
Кой е там? Покажи се незабавно!
Прикрийте се! Прикрийте се! Тревога!
Спри да ръмжиш. Нямаше да те допуснат до празненството.
Понякога си доста плашещ, знаеш ли?
А вие двамата...
Предполагам сте разочаровани, че не ви оставих да откраднете царската корона.
Вижте! Виждате ли го? Той ми го даде.
Не мога да ви го дам.
Това е странно.
Пътувахме след стъмване.
Огньовете в лагера на цар Тал още горят буйно.
Ширак, отлети до лагера на цар Тал.
Побързай!
Побързай, Ширак!
Тал!
Къде е брат ми?
Какво стана с царя?
Нападнаха ни с огнени стрели. Стражите нямаха шанс.
- Кои бяха? - Бяха пурпурните воини на цар Агон.
Мислех, че идват за нас. Вместо това отвлякоха царя.
- Но какво иска лорд Агон от брат ми? - Не знам,...
но съпругът ми едва не умря, опитвайки се да го защити!
Не трябваше да си тръгвам.
Аз съм отговорен за това.
- Какво сторихте с царя? - Не си в позиция да задаваш въпроси!
Ти и цялата ти армия няма да ме спрете.
- Ще освободя царя. - Съмнявам се.
Царят ти е с основния ни отряд на ден пред нас,
а ти няма да ходиш никъде. - Чакайте! Не стреляй, братко!
Върви си по пътя, старче!
Аз съм странстващ поклонник на Димиш бога на мира.
Ще се срещнеш с бога си на мига, ако не се махнеш!
Ако покажем милост, значи сме докоснати от самия Димиш!
- Убийте го! - Но той е свят човек!
Чуйте думите ми и почувствайте докосването на бог Димиш по...
Сет!
- Смяташ ли да ми помогнеш, Дар? - С удоволствие.
Ру.
- Мина доста време, Сет. - Истина е.
Това ще им попречи да ни намерят!
Когато отвлякоха царя, бях в безсъзнание. Преследвам ги оттогава.
- А ти какво правиш тук? - Спасявам Тал.
Дар, това, което стана снощи, е по-важно от живота на брат ти
и ти си замесен, независимо дали ти харесва.
Ако не бързаше толкова винаги...
- Какво е това? - Не го докосвай.
Дар.
Дар, затвори го!
- Хайде, иначе ще ги изгубим в тази мъгла! - Мисля, че това са целели.
Добре дошъл в Амбет, цар Тал. Аз съм лорд Агон. Надявам се да сте пътувал удобно.
- Какво искате от мен? - От вас, Ваше Величество, нищо.
Това, което е у вас, искам.
Най-сетне е мое.
Заключете го!
Ела!
- Колко далеч мислиш, че сме стигнали? - Не знам.
- В каква посока мислиш вървим? - Не знам.
- Към Амбет, към Амбет ли? - Не знам.
- Значи сме се изгубили. - Това го знам.
Има само един изход от тази мъгла и това е над нея.
Да не си въобразяваш, че си могъщ бог на бурите, който може да вижда през облаците?
Не,... но познавам някой, който може.
Лети, Ширак. Покажи ни пътя.
В тази посока.
Не знам...
След цялото търсене, Малдор, гробницата на Браксус...
най-сетне ще бъде отворена за мен.
Какво?! В името на всички зверове в пъкъла, това е само част от Окото!
Пазете силите си, господарю. Магиите ви изтощават много.
Отслабвам с всеки изминал час.
Зад тази врата е решението на моя проблем.
Трябва да отворя гробницата!
Знам само за магьосник, чийто сили са го напуснали,
но ми хрумна, че цар Тал може да не ни казва всичко.
Нуждая се от повече сили за предстоящата задача.
- Наистина? Толкова скоро? - Този път ми трябва по-млад.
- Млад и изпълнен с живот. - Но вие вече използвахте всичките.
Жизнените... Опасявам се, че привършваме затворниците.
Тогава заловете още! Ще жертвам всеки в Амбет, ако е...
А ако младият цар не знае къде е липсващата част от Окото? Тогава какво?
Приготви ново жертвоприношение.
Върви.
Но...
Е... Накъде е Амбет?
- Не знам. - Мислех, че си ходил дотам и преди.
Да, но не и през неестествена мъгла.
Този лорд Агон трябва наистина да е могъщ магьосник.
Виж. Ще изчакаме да падне нощта, за да изгрее звездата Джуала. Тя ще ни води безпогрешно.
Или... можем да се размърдаме.
- Но не знаем пътя. - Това е единственият път.
- Освен ако не искаш да се върнеш в мъглата? - Дар, изгубихме се!
Никога не слуша.
Наемници... Ру, скрий се!
Но коя е жената?
- Може да е техен затворник. Да разберем. - Не става. Мислех, че Повелителят на
зверовете не се занимава с делата на хората. Или женските дела са друго нещо?
Може да не са приятелски настроени.
Привет, приятели!
Накъде сте тръгнали?
Това достатъчно враждебно ли е за теб?
Пак се започва!
Ру! Остави ги.
- Какви ги вършите?! - Добре ли си?
И още как, идиот такъв! Прогони хората ми!
- Дар, ти я спаси, но кой ще спаси теб? - Какво се хилиш, бе?!
- Само се опитвахме да помогнем! - Помогнете?! Отне ми седмици да ги наема.
Ако ги беше подбрала по-добре, нямаше да избягат.
- Защо изобщо са ти въоръжени мъже? - Не е ваша работа.
Извинявай. Ние сме страници, търсещи пътя за Амбет. Надявахме се, че можеш да ни помогнеш.
Наистина ли мислите, че ще ви помогна след това, което сторихте току-що?
- В позиция ли си да ни откажеш? - Не се заблуждавай.
Аз съм Шада - първокласен воин. Мога лесно да се справя и с двама ви.
А, с трима ни?
Никой с всичкия си не би отишъл в Амбет. Би трябвало да знам. Оттам съм.
Трябва да отида там. Те отвлякоха брат ми.
- Ако е в Амбет, няма шанс да се измъкне жив. - Чакай малко. Това не е шега работа.
Брат му е цар Тал на Арук и бе отвлечен от лорд Агон.
- Лорд Агон? - Аз съм отговорен за залавянето му.
Трябва много смелост, за да се изправиш пред такава опасност заради брат си.
Нещо в теб ме привлича неудържимо.
Хайде, Амбет е на запад.
Дар, чуй. Не може да и се вярва. Тя те повали.
Повали и двама ни.
Последните пленници, лорд Агон.
- Опасявам се, че избора не е голям. - Този ще свърши работа.
Ела, Малдор. Цар Тал трябва да е самотен. Време е да го посетим.
- Какво правиш? - Стана ми хладно, а ти си топъл.
Амулетът е изчезнал. Къде е?
- Ти си го взела! - Не, не! Кълна се, не съм!
Малки бандити! Нищо не в безопасност от вас, нали? Хайде, донесете ми го.
Донесете ми го.
Ру.
Изправи се!
Ето. Можеш да го носиш, но не можеш да го задържиш.
Готово. Сега трябва да е далеч от лапи...
и ръце.
- Как така ти се подчиняват? - Те са част от мен.
Ру е силата ми.
Ширак е очите ми.
А тези двамата... Те са моята ловкост и хитрост.
Ти...
си изключителен човек.
Ти си като тези животни...
Див...
Неукротен.
Свободен.
- Къде е другата половина на този амулет? - Не знам. Беше ми даден от баща ми цар Зед.
Беше цял, когато ви го е дал. Трябва да сте го разделил. Кой друг би го сторил?
- Даде ми го така. - Лъжете!
На Ваше Величество трябва да му е неудобно в тези вериги.
Булото на агонията ще изтръгне отговора от мозъка ви.
Процесът е дълъг и болезнен. Кажете ми сега и си спестете болката.
- Никога! - О, ще ми кажете,...
независимо дали ви харесва или не.
Само можем да чакаме.
Булото на агонията отнема цяла вечност.
След всяко подмладяване остарявам все по-бързо,...
но трябва да издържа,...
докато Окото на Браксус стане цяло.
- Какво? - Няма я.
- Това получавам, като се доверя на хора. - Не, това получи, като се довери на нея.
- Поне не е взела амулета. - Защото явно не е могла.
Значи най-сетне се събудихте.
- Къде беше? - Разузнавах!
Открих пряк път към Амбет. Ще ви отведа при него и след това се разделяме.
- Толкова ли искаш да се отървеш от нас? - Не, но трябва да поема по моя път.
Не мога да повярвам, че ще и се довериш да ни отведе до Амбет!
Казвам да я задържим при нас, докато не навлезем в Амбет.
Можех да изчезна по всяко време, но останах.
Вижте, пътят ще ви отведе за половин ден в Амбет.
- Искате ли да ви го покажа или не? - Искаме.
Не бъди глупак, а? На нея ли точно ще се довериш?!
Давай. Давай.
Никога не слушаш.
- Ето го пътя за Амбет! - Какво?! Тази козя пътека ли?
- Не може да говориш сериозно! - Амбет е отвъд тази джунгла.
Моят път е на север.
Пази се, диви човеко.
- Не бързаш ли да стигнеш Амбет, Сет? - Напротив.
- Тогава защо ходиш толкова бавно? - Защото това не е пътя за Амбет.
- Чуй. - Какво да чуя?
- Барабани. - Чувам ги.
- Наблизо има планинци. - Диваци.
Тези племена използват вятъра за прикритие. Може да са навсякъде около нас.
Тревожиш се прекалено много.
- А ти никога не слушаш! - Ру!
- Ще умрем в битка. - Не. Не.
Хванаха Ру.
Това е ужасно. Племето Шамбали.
- Можеш ли да говориш с тях? - Знам само няколко думи.
- Кажи им, че не искаме да им навредим. - Ще се постарая, много ще се постарая.
Само да ми дадат да говоря.
Сет, какво им каза? Чакай! Сет!
Добра работа.
Може да задържите котенцето. Искам само това, което е около врата му.
Сбогом, Дар.
- Мислех, че говориш езика им. - Казах ти, че знам само няколко думи.
- Вероятно само обиди. - Ти се довери на онази жена.
Казах ти, че това не е правилния път.
- Става все по-лошо. - Скоро ще прекосим черната пустош,
от която няма връщане. Ще преминем в отвъдното...
- Времето ни настъпи. - Времето ни не е настъпило.
Е, срещаме се отново, Повелителю на зверовете.
Ти!
- Но защо? - Ти пощади живота ми, сега сме квит.
Благодаря.
Освен това мразя тези диваци повече, отколкото мразя теб.
Преследваха ни снощи, но една жена ги отзова.
- Руса, облечена като воин? - Да, това е тя.
- Познавате ли я? - И ако е така?
Подбирайте по-добре приятелите си. Тя работи за лорд Агон.
- Откъде знаеш? - Агон вербува наемници от месеци.
Търси някакъв амулет. Нещо наречено "Окото на Браксус".
Значи затова хванаха... Ру!
Кодо, Подо, елате!
Сметките ни са уредени, Повелителю на зверовете.
Следващият път може и да те убия.
Следващият път ще ви оставя сами.
Побързай, Сет! От това зависи животът на Ру!
Не са толкова смели, когато котенцето е на свобода.
- Амулетът - няма го. - Но не може да е далеч.
Ру, идвай!
Хайде, стари приятелю!
Дай ми амулета! Дай ми го!
- Ще ми счупиш ръката! - Да!
- Защо? - Нямах избор.
Или това, или лорд Агон щеше да ме принесе в жертва.
- Принесе в жертва ли? - Магията на Агон е могъща,
но го състарява. Нуждае се от жизнената енергия на другите.
Пренесе в жертва половината Амбет, за да остане млад.
Ако имате нужда от воин, повече няма да бягам.
Не и този път.
Беше прав Сет. Този път ще остане с нас,
докато не видим Амбет. - Такъв ми беше и плана.
Хайде!
Виж как Булото на агонията извлича истината от съзнанието му?
Виждал съм този човек и преди, милорд. Той ни нападна, когато пленихме цар Тал.
- Диви животни му се подчиняват. - Повелителят на зверовете!
- Мислех, че е само легенда. - Изпрати най-добрите си воини. Живо!
Времето ми изтича!
- Ей там онова е Амбет! - Има ли друг вход, освен портите?
Не, освен ако не си готов да изкачиш онези скали.
Хайде, освободи ме! Изпълних моята част от сделката!
Не още.
- Трябва да преодолеем онези стени. - Не бива да сме глупаци.
Не можем да вземем вътре, не и с този амулет.
- С амулета ли? - Виж, лорд Браксус е бог на мрака.
Има трето око, с което командва силите на ада. Наричат го господаря на пъкъла.
Каквото и да търси лорд Агон в крепостта на Браксус, то трябва да е зло
и този амулет има връзка с това. - Трябва да се уверим, че няма да го получи.
Дори не виждам как ще проникнем в града.
Мисля, че намерих начин.
Ако те отиват в Амбет, вероятно ще можем да се вмъкнем с тях.
Шада.
Шада. Шада!
- Не мърдай. - Не можеш ли да я отпратиш?
Не, тя защитава гнездото си.
Леко, момиче. Леко.
Не искаме да те нараним. Няма да пострадаш.
О, леко! Леко, леко!
Леко. Мила змия.
Върви си!
- Добре ли си? - Ти рискува живота си заради мен.
- Очакваше да те зарежа ли? - Значи още мога да съм ти полезна?
- Свободна си. - Преди каза, че ти трябвам.
Не.
Трябва ми някой, на когото мога да се доверя.
Дар, това великан ли е?
Добре дошли при "Мадам Мистика & Ко." - царство на магията и акробатиката.
Мадам Мистика е по магията. Аз съм Бей.
Аз съм по акробатиката.
Как мога да ви помогна?
- Търсим достъп до Амбет. - Отиваме там, за да забавляваме лорд Агон.
Отвратителна свиня без чувство за хумор, но това е само мое мнение.
- Вероятно може да дойдем с вас. - Добре дошли сте, но не определям аз.
Трябва да питате мадам Мистика. Моля, елате.
Не, не! Тези цигани са докачливи лъжци. Ще ни трябва коварство, за да ги убедим.
- Какво си намислил? - Нека аз се оправя.
- Мога да се оправям с лъжци. - Като при Шамбали ли?
Внимавай Сет!
Представям ви най-великата магьосница на столетието,
чиито умения удивиха всички владетели по света.
Мадам Мистика!
Я виж ти! Това се казва изненада!
Какво ти става?
- Трябва да се махнем оттук незабавно. - Защо?
- Познавам тази жена. - Чудесно.
Не, не разбираш. Разделихме се при не много приятни обстоятелства.
- Сега имаш възможност да оправиш нещата. - Не, не! Дар, нека ти обясня, а?
- Тя е вещица. - Няма и нищо.
Не разбираш. Тя е истинска... вещица.
- Произнася заклинания! - Говори с нея. Хайде! Върви и говори с нея!
Значи все още ме помниш след всички тези години, Сет!
- Как мога да забравя? - О, и още ми се сърдиш!
И защо не, след това, което... стори.
- Ти ме изостави, забрави ли? - Моргана, между нас беше... свършило.
Обичах те, както никоя друга не би могла. Щях да посветя живота си на теб!
Ти ме превърна в...
заек.
Беше за малко и беше за наказание, че разби сърцето ми.
Може би трябва да ги оставим да поговорят.
Ние принадлежим на два различни свята, Моргана, и нямаше как да се получи.
Честно ли казваш,... че това... нямаше да се получи?
Радвам се да те видя.
Отведете ме в Амбет. Имам новини за лорд Агон.
Ти си Повелителят на зверовете.
Този, който командва дивите животни.
Вземи ме с теб.
- Какво? - Искам да пътувам с теб
и да споделям приключенията ти.
- Приключения? - Да. Всеки знае как си победил Маакс,
как си помогнал на невинните жертви на тиранията. Хората пеят песни за теб.
Песни ли?!
Не искам да прекарам остатъка от живота си, скачайки за забавление на дебели благородници.
Мога да ти помагам.
Притежавам умения.
Аз не съм герой. Живея в пустошта и правя каквото е необходимо, за да оцелея.
Ако си умен,... ще стоиш далеч от мен.
Не, няма да се отървеш толкова лесно от мен.
Явно са свършили с разговора.
Ти... Ваша Божественост, не сте забравила никой от... трикове си.
Твоят приятел ми повиши невероятно много настроението.
- Какво желаеш? - Трябва да вляза в Амбет с животните си.
О, доста е сложно! Ти си издирван човек.
Пурпурните воини на лорд Агон те търсят навсякъде.
Но можеш ли да го направиш?
Разбира се, че мога. Готов ли си?
Готови сме.
Това беше шега.
О, светлина на трансформацията, направи ме въплъщение на мощта си.
Ру!
Моргана, ще спреш ли да парадираш?
Какво правиш?!
Господа, той е ваш!
Вещице, ще си платиш за това.
Сега ще ни пуснеш, след като се мръкне, нали?
- Но трябва да изчакате да ви повикат. - Със сигурност
такъв смел и красив воин като теб,
не би имал против да наруши малко правилата, нали?
Разбира се, че не. Всичко каквото кажете.
Светът ще е толкова скучен без мъже.
Ру!
Дявол такъв!
- Осъзнаваш ли какво стори? - Направих точно каквото той поиска.
Стражите ще го отведат в града, а животните ще пътуват с нас.
Просто предаде Дар в лапите на лорд Агон.
Пурпурните воини така или иначе щяха да го заловят.
Сега поне има шанс.
Бей! Вдигай лагера. Тази вечер ще влезем в града.
Веднага, господарке.
Осъзнаваш ли, че у Дар е Окото на Браксус? Нещото, което лорд Агон търси.
Знам това. Мислиш ли, че е съвпадение, че съм тук?
- Ще унищожа Окото. - Защо не го унищожи, когато имаше възможност?
Защото трябва да се събери, за да се неутрализира силата му.
Да се молим да стигнем до Окото, преди лорд Агон да го използва.
Хайде.
Значи това е могъщият Повелител на зверовете.
Какъв прекрасен екземпляр.
Жалко, че не можем да го използваме за подмладяването ви, лорд Агон.
Да, така е, но не искам да бъда опетнен от Знака на звяра.
Внимавай, буйни ми приятелю, защото колкото повече се бориш, толкова по-скоро ще умреш.
Мога да те уверя, че създанията там долу са неподвластни на силите ти.
Рано или късно това въже ще се скъса и вече няма да пречиш на плановете ми.
Майната им на плановете ти. Какво стори с царя?
О, цар Тал е изложен на Булото на агонията от снощи и ще е мъртъв до час.
Внимавай.
Въжето...
- Сбогом, Повелителю на зверовете. - Магьоснико, ако нараниш царя,
ти обещавам, че ще научиш какво значи агония. - От кого?
От теб ли?! Ти си провал, ти си грешка. Ти си жалък изрод.
Правя услуга на света, като те заличавам от него. Хайде, трябва да съединим Окото.
Предполагам, че трябваше да послушам Сет.
Дар!
Какво търсиш ти тук?
Дойдох да те моля за прошка!
Имаш я. Ти ми се отплати.
Значи това е крепостта на Браксус, а?!
- Ама че кич. - Дар, ти си жив!
Животните ми...
- Къде са? - Никой ли вече не казва моля?
Виждаш ли, казах ти, че ще ги вкарам в цитаделата!
Лорд Агон взе ли амулета?
- Да. - Трябва да го спрем, преди да е станало късно.
- Първо ще спасим цар Тал. - Не, не, Дар!
- Дар, това е много по-важно! - Животът му е в опасност!
Аз ще измъкна царя, ти изчакай тук.
Къде лорд Агон държи затворниците си?
- В тъмницата! - Води ме!
- Значи ние остава да вземем амулета. - Първо трябва да преодолеем пурпурните воини.
Винаги ли трябва да си толкова черноглед?
Вие, цигани, какво правите тук? Никой не ви е вик...
- Ти! - Проблем.
- Твой приятел? - Атака!
От-дяс-но! Твое дясно!
- Сега сме само ти и аз! - Чакай, чакай, чакай!
Не може ли да го направим с повече класа?
- Как? - Ето... така!
Спете спокойно, братя!
- Какво ги държи заедно? - Вероятно заклинание. Изглежда винаги има
свързано заклинание с тези тайнствени амулети. - Ако имаше такова, щях да чуя за него.
Ако, Ваша Светлост, ми позволи, вероятно... Благодаря. Имам известен опит с тези неща...
Сглобяването на амулети и произнасянето на заклинания с най-добрите от тях.
Не съм сигурен какво ще стане с мен, но... А!
Готово!
Окото на Браксус е цяло!
Все още отслабвам.
Трябва ми сила, за да отворя гробницата.
Нуждая се от ново жертвоприношение.
О, Боже! Опасявам се, че не разполагаме с повече затворници.
Искам да кажа, че стареца умря, а жената бе убита, когато се опита да избяга.
Намери някой, не ме интересува кой. Трябва ми повече сила.
Изглежда си мисли, че като щракна с пръсти се появяват младежи.
Ру, пази!
Тук е!
Тал! Тал!
Тези ще помогнат ли?!
- По-добър съм от поровете ти, а? - Откъде ги взе?
От пазача. Спи като бебе.
Видя ли, дори Повелителят на зверовете има нужда от помощ от време на време.
Добре, помогна. Сега си върви, докато още има време.
Луд ли си?! Имаш нужда от мен. Ние сме екип. Да действаме.
Всичко е наред, Тал. Ще те отведем вкъщи.
- Не! Трябва да спрем Агон. - Сет може да спре Агон.
- Ако няма да помогнеш, аз ще... - Какво?
- Ще се бия с лорд Агон с колкото сили имам. - Не си в състояние да се биеш.
Идвай, Ру!
Ру, хайде!
- Какво ви става на всичките? - Знаят какво трябва да направиш.
- Достатъчно силна ли си да го носиш? - Достатъчно силна съм да нося теб.
Отведи го на безопасно място.
Благодаря, приятели.
Благодаря, че ми посочихте съдбата ми.
Да посетим лорд Агон.
Знаех, че е герой. Знаех го, преди той да го е разбрал.
Сега го доведете насам. Внимавайте, стражи. Не повреждайте, момчето.
Върви. Помогни на другите. Аз ще съм добре тук.
Сигурен ли си? Ще се върна.
- Сега ще те убия. - Преди да те поразя ли?!
Брутално изчадие!
- Случайно да знаеш някоя магия? - Не, аз съм воин!
Е, добре, ще действаме по старомодния начин.
Сега, ти нещастно хлапе, ще ми дадеш нужната сила, за да довърша начинанието си.
Агон!
- Значи изрода е все още жив. - Погледни се в огледалото, Агон.
Когато отворя тази врата, младост и безкрайна сила ще бъдат мои.
Не! Ти петниш природата и тя ще те унищожи.
Отзови звяра си!
Ру! Не.
Хвърли меча.
Не го убивайте. Ще оставя това удоволствие за себе си,
когато силите на Ада станат мои.
Нищо зад тази врата не може да те спаси, магьоснико.
Невеж дивако, написано е, че който отвори гробницата, ще получи силите на самия Браксус
и този човек...
ще бъда аз!
Неизброими векове чакам този, който ще ми върне окото
и ще ме освободи от пленничеството.
Вижте духа на Браксус!
Ти търсиш наградата за връщането на Окото и ще я получиш.
Моите сили ще са твои, а твоето тяло ще стане мое.
Не! Не! Не! Не!
След незнайно колко века аз Браксус господар на пъкъла се завърнах.
Не! Аз нямам нищо общо с лорд Агон!
Бях против целия план от самото начало!
Умри напаст такава!
Противни слуги на господаря си, изпарете се!
Аз Браксус ще властвам отново.
Вие, обикновени простосмъртни, нямате власт над мен.
Никоя сила не може да ме спре. Злото ми ще пребъде.
Най-сетне ще освободя народа си.
Никога повече няма да населявате мрака.
Заедно ще управляваме.
Деца на пъкъла, дойде време да бъдете освободени.
Не виждам оръжие, което би могло да убие това чудовище.
- Ще трябва да намерим начин да го победим. - Това случайно ми е специалността.
- Не! Стой тук. - Елате, деца мои,
и ще обгърнем с адски огън цялата земя.
Не толкова бързо, Браксус.
- Първо трябва да се справиш с мен. - Това ще е лесна работа.
- Зле се целиш за някой с три очи. - Умри смъртни!
Хайде, Браксус! Не може ли богът на мрака да убие обикновен човек?
Жалко човече, ще разпарчетосам плътта ти.
Окото ми! Къде е окото ми? Къде е? Къде?!
Силите ми не са завършени без окото! Жалък звяр!
- Ру, остави го! - Ще гориш за вечни времена в пъкъла.
- Не и без окото, Браксус! - Дай ми го!
Ще те възнаградя! Ще ти дам всички богатства, които пожелаеш!
Богатства?! Обещаваш ли?
- Кълна се! Да! - Дадено!
Пържи се в Ада, Браксус!
Пържи се, стар гущере!
- Успяхме! - Да.
Трябва да признаеш, че помогнах!
- Да, помогна! - И сме добър екип, а?
Не сме екип.
- Реших, че малко помощ не ти е излишна! - Къде е Дар?
- Отиде да спре лорд Агон. - Какво в крайна сметка го убеди?
- Животните му. - Това е добре.
Само си помислих, че.... Добре, няма проблем.
Мога да имам приключения и без теб. Не си ми нужен. Мога да се грижа за себе си.
И това нещо е отвратително!
Окото ми! Дай ми го!
Окото, Дар, унищожи го!
Бей! Бей,... подай ми ръката си!
Да вземаме цар Тал и да се прибираме вкъщи.
Добре.
Ох, той е силно момче!
Чао, чао!
Ру, идвай!
Ей, не сме приключили, Повелителю на зверовете!
Пътищата ни отново ще се пресекат.
От тази отвара ще се възстановиш, докато стигнеш Арук.
Вече се чувствам по-добре.
Дар...
Лорд Агон е само една от злините срещу, които трябва да се изправиш.
- Ще се преборя и с другите. - Не знаеш колко дълго чаках да го чуя.
- Сет! - Ваше Величество?
Услугите ти вече не са необходими.
- Но Ваше Величество! - Ти бе мъдър и верен съветник,
но сега Дар се нуждае от опита и напътствията ти в човешките отношения.
Ваше Величество, той никога не слуша!
Бъди великодушен и се бий смело до него.
Е, предполагам, че някой трябва да се грижи за теб.
Дар, научих, че скоро няколко варварски пълководци са навлезли в мистична Джахарта.
Какво ще кажеш да отидем там и да се забъркаме в малко проблеми?
Звучи като добър план,...
стига да не объркаш пак пътя. - Дар, учи се от Сет!
- Съветите му са ти нужни. - Ще ги следвам, когато е прав!
Ще дойдеш ли с нас?
Народът на Амбет страда много. Нуждае се от защитник!
Мога да са им полезна. Научих това от теб.
Тогава Амбет ще има добър защитник.
Няма да те забравя никога.
Лек път, Шада.
Ще се погрижа царя да стигне безопасно границата.
Жалко, че не може да пътуваме заедно.
Страхувам се, че следващия път може да ме превърнеш в жаба.
Е, това ще е загуба на един изключителен мъж.
Е?
- Довиждане, Повелителю на зверовете! - Довиждане, Бей.
- Още твърдя, че щяхме да сме велик екип. - Да.
- Щяхме да сме велик екип. - Сбогом.
Да знаеш, че не ми пука, ако не те видя отново!
Вече научих всичко...
Ру, той не ме иска около него!
Видя ли? Те знаят, че ти трябвам!
Ти какво ще кажеш?
Не мога да споря с всички ви.
Идвай!
- Казах ти, че ще сме велик екип! - Ру!
- Лети към Джахарта. Разузнай пътя. - И един от нас трябва да разузнае.
Хитрата лисица си прави леговището под вековен дъб.
- Винаги е добре да се подсигуриш. - Добре, аз ще яздя напред.
- Ей, ей, чакай! Не знаеш пътя! - Не се тревожи. Ще ни отведа там.
Той никога не слуша!