МОМИЧЕТО ОТ МАЛКИЯ ГРАД (1953)
Мамо! Бен! Да побързаме. Закъсняваме.
Гордън! - Да?
Днес ще оставиш хора да пее, нали? - Затова обичам да ходя в църквата –
може да пееш фалшиво и никой да не го забележи.
Денис! - Да, мамо?
Защо се забави толкова? - Бръснах се.
Денис!
Лудвиг! Лудвиг Шлемер!
Слизам, татко. - Хайде, идвай. Много закъсняваме.
Цвете, Библия... Да тръгваме.
Добре дошли в Дък Крийк, Кънектикът. Население – 4516 души
Ограничение на скоростта – 25 мили в час.
В мига, когато си легна,
усещам ръка върху челото си.
Чувам гласът Му и ми става радостно.
Това е приспивната песен на Господ.
Повярвай ми, повярвай ми,
чувам думите на нашия небесен баща.
Повярвай в мен и ще видиш
светлината на надеждата на новия ден.
Нека наоколо да е мрак и да вее вятър,
но аз ще спя, като уморено дете.
Не се страхувам, защото чувам
приспивната песен на Господ.
Чувам гласът и ми става радостно.
Приспивната песен на Господ
звучи в небесата.
Позволи ни в този ден да Ти благодарим за всичко,
с което ни дари.
...за всичко, с което ни дари, и за силите...
Ще благодаря на всеки, който отвори вратата.
Аз ще я отворя, татко.
О, Джим! Влизай.
Предполагам, че търсиш баща ми? - Точно така, Синди.
Татко!
Е, Джим, виждам, че си го хванал. - Да, съдия Кимбъл.
Наложи се да се гоним. - Колко бързо караше?
С осемдесет и пет. - Много бързо, синко. Не мислиш ли?
Особено из града. - Това град ли е?
Охо, дори си го търси! - Ще си го получи.
Просто кажете колко ви дължа? - Николко. Десет дни.
Да не мислите да ме оставите десет дни в тази патешка дупка?
Нека бъдат 20. Десет за скоростта и десет за неуважение.
Ще повикам адвоката си и след две минути...
Чудесно! Отдавна не бях общувал с градските адвокати.
То се вижда.
Нека бъдат 30. - Не искате ли да са 60?
Какво е това задържане? - Трийсет дни.
За какво? - За това, че е карал като луд.
Довечера имам изпълнение. Трябва да съм в Ню Йорк в 19:00 ч.
Вас не ви задържам, госпожице, но приятеля ви ще остане 30 дни.
Отброяването започна. - Но, съдия...
с Рики много бързаме. Сега не мога да го оставя.
С удоволствие ще ви го задържа. Ще го приберете след 30 дни. Джим!
Отведи го и го оформи. - Чуйте ме,
аз съм Ричард Белроу Ливингстън III. - А аз съм съдия Кимбъл I
и все пак 30 дни. - Елате, г-н Ливингстън III.
Спокойно, утре ще се махна от тук. А до тогава знаеш къде да ме търсиш.
Чудесно. Може ли да се обадя? - Разбира се, обадете се.
85 мили в час... - Симпатичен младеж.
85 мили в час!
Сега вече ще намали. - Всички би трябвало да намалим.
Скоростта! - Сядай, скъпи.
Всички бързат за някъде, освен тези, които оправят последствията.
След десет години колите ще работят с атомна енергия.
Какво ще правиш тогава? - Ще се моля.
Дари ни с търпение... - Ало, Бил? Лиза е.
Отмени всички репортери и фотографи. Днес вече за никъде не бързаме.
Не, Рики е в затвора за превишаване на скоростта.
Да, осъдиха го за известно време. И се убеди, че вестниците
са те разбрали правилно – не ме е зарязал.
Точно така. Ще се видим довечера.
Дочуване.
Благодаря за телефона, съдия.
Май изпусна нещо.
Боже!
Какво да кажем за Лудвиг – той има седем петъка в седмицата.
Бих я изял. Жалко, че нямам лъжица. - Жалко, че нямам пистолет!
Знаете ли коя беше тази? Лиза Белмонт.
Голяма звезда от Бродуей.
Може би й трябва младеж в разцвета на силите си?
За твое сведение, тя си има.
Той не ме впечатли особено. - Сурова си с момчетата.
Знаеш ли, Шлемер, в теб има нещо. - Денис, като мой единствен син,
нали не възразяваш, ако продължим молитвата?
Разбира се, татко, къщата е твоя. - Благодаря.
Майко? - Не бъди глупав, продължавай.
Г-н Шлемер? - Не ми обръщайте внимание,
тук съм заради десерта. - А Синди?
О, продължавайте, съдия.
Амин.
Намери още бекон, Хепи, имаш гости. - Извинете, че идвам без покана.
Тук са всички данни. Довиждане. - Благодаря, Джим.
Сядай, приятел, сега ще се освободя. Знаеш как е с яйцата.
Сериозно ястие. И как е? - Изглежда е изстинало.
Трябва да се обадя. Законът ми дава право на едно обаждане.
Точно така. Веднага след като те оформя. 85 мили?
Какво си карал? - Ново изобретение – автомобил.
Имаш ли ценни вещи? - Фамилното сребро винаги е у мен.
Дай ми часовника и пръстена си, ще ги заключа в сейфа.
Защо не ни заключиш заедно? Ще ни бъде по-уютно.
Хубаво е ценностите да се държат на сигурно място,
а там, където отиваш, мястото е сигурно. Хайде, г-н Ливингстън.
Ако нямаш нищо против, ще поседя тук.
Нямам против, но ще се умориш да седиш 30 дни на този стол.
Хепи, старче, почти не те познавам, но вече много ми харесваш.
Мисля, че донякъде и ти изпитваш подобни чувства към мен.
Трудно ще се разделя с теб, Хепи, но няма да остана тук 30 дни.
Явно не познаваш съдията. - Явно не познаваш майка ми.
Къде е телефонът? - На масата.
Висок е 183 см, красив и богат. И съдията му даде 30 дни.
Мери каза, че е висок 188 см, има три милиона и е получил 90 дни.
90 дни? Пет милиона долара? 193 см?
О, Боже!
Баща ми не го е осъдил до живот, а му даде 30 дни.
Не. Не е 213, а 183 см.
И очите му не са сини, а кафяви.
Надявам се, че обичаш печено месо. - Да си си загубил подметката, Хепи?
Не е най-добрата храна на света, но не бих казал, че е и най-лошата.
Не мисли, че критикувам това, което си сготвил, Хепи,
просто имах други планове за тази вечер.
В плановете ми бяха мека светлина, хубава музика,
звук от тапи на шампанско... - Тук рядко сервираме шампанско,
но мога да уредя мека светлина и хубава музика.
Днес трябваше да се женя.
Не, че ти не ми харесваш, Хепи, просто Лиза доста по-добре...
Може да готви? - Не. Но знаеш ли какво?
Това няма никакво значение.
Какъв е този примитивен обичай? - Хей, ти съвсем ли не си наясно?
"Приятелство за долар" е чудесна игра.
Момичетата донасят кутии с домашна храна.
Момчетата се пазарят и парите отиват за благотворителност.
Но най-хубавата част е, че после отиват да вечерят заедно.
И, може би, между тях ще прескочи искра.
Всичко това те ли са го измислили?
Ние сме приятелки на булката. В този радостен сватбен ден,
всяка се надява да хване нейния букет.
Интересно дали може някоя от нас да си тръгне неомъжена?
А ето и момчето, на което е обещала почит и послушание.
Сали, ти си сладка.
Сузи, ти си чудесна.
Поли, ти си кукличка, но аз мечтая за друго момиче.
Нанси, ти си много мила.
Холи, ти си много забавна.
Но ти, любима, си единствена.
Не съм склонна да призная, но ме караше да се съмнявам.
Но сега...
ми е добре, добре, добре,
защото най-накрая си мой.
По-рано чезнех, чезнех в забрава,
и гадаех кога очите ти ще заблестят.
Мислех, че ти вежливо ми отказваше,
но после ме целуна и в резултат
на мен ми е добре, добре, добре,
защото най-накрая си моя.
На мен ми е добре, добре, добре,
защото най-накрая си моя.
По-рано чезнех, чезнех в забрава,
и гадаех кога очите ти ще заблестят.
Те почти се изгубиха... един друг,
но сега... и занапред,
на тях ще им е добре, добре, добре.
Апетитът се върна, а с него и увереността.
Целуват се и вече не са посърнали.
Най-накрая си мой.
Това, г-жо Ливингстън, е Дък Крийк.
Изглежда Рик е устроил парти.
Може ли? - С удоволствие!
Танцувате прекрасно, но ако не възразявате,
търся синът си – Рик Ливингстън. Случайно да е тук?
И е тук и не е тук. Основно е в затвора.
Тогава ми трябва съдията. Къде живее той?
Вървете направо до жълтата къща.
Лесно ще я намерите, тя е единствената жълта къща.
Благодаря. - Един момент.
До жълтата къща е училището,
след него завивате наляво, ще минете две пресечки,
после една пресечка вдясно и втората къща вляво...
Но той не си е вкъщи, а е тук, на танците.
Можехте да спестите доста време. - Съдия Кимбъл?
О, съдия Кимбъл! - Какво има, Ерик?
Дамата иска да говори с вас. - Аз съм г-жа Ливингстън.
Майката на Рик. Бих искала да поговорим.
Върви, скъпи. Обещах следващия танц на Денис.
Ерик, приготви се да започнеш търга.
Искате ли да седнете? - Благодаря.
Е, какво мога да направя за вас?
Колко ще ми струва, за да извадя сина си от затвора?
Няма да ви струва нищо.
Това е нещо ново. - Защото той няма да излезе.
Наистина ли се каните да държите 30 дни Рики в затвора?
Каня се. - Това е абсолютно нелепо.
Дължи се на различните гледни точки.
Вие се тревожите за сина си, а аз за жителите на този град.
Нямаме пътни инциденти от 15 години.
Улиците са безопасни и имам намерение да ги запазя такива.
Рик е в затвора за 30 дни. Той ще полудее там.
Значи трябва да облицоваме килията с дюшеци.
Не бих се тревожил за сина ви, г-жо Ливингстън.
30 дни в Дък Крийк не е чак толкова зле.
Мнозина от нас живеят тук цял живот без сериозни последици.
И нищо ли не може да промени решението ви?
Е, направих каквото можах. Готова съм да призная, че сте прав.
Не искате ли да го видите преди да си тръгнете?
Като майка – да. Като гражданин и данъкоплатец – не.
Оставям го на вас. Довиждане, съдия. - Довиждане, г-жо Ливингстън.
Направете ми една услуга. Не казвайте на Рик, че съм била тук.
Това е укриване на доказателства, но няма да кажа.
Съдия, готови сме да започнем търга. - Каква красива жена.
Но танцува отвратително.
Колко ще дадете за тази кутия? Ябълкова торта.
50 цента. - Един долар.
Три долара. - Три долара. Има ли други?
Продадено за три долара на Хари Райт.
Дудри, винаги носиш маринована сельодка.
Моля ви, татко Шлемер, наричат ме Дидри, а не Дудри.
Дидри, Дудри, все едно, но това е маринована сельодка.
Колко давате? - 50 цента.
Продадено!
Печено пиле? Печено пиле! Колко давате?
50 цента. - 50 цента.
Един долар. - Един долар.
Лудвиг, ти колко даваш? - 1 долар и 10 цента
1 долар и 10 цента? По-добре да го задържа.
Десет долара! - Кой каза това?
Кажи нещо! - Лудвиг?
10 долара и 10 цента. - 25 долара.
25 долара.
Пазари се, Лудвиг! - 25 долара и 5 цента.
25 долара и 5 цента. - 75 долара.
Продадено на джентълмена с парите.
Хепи, мислех, че си ми приятел. - То си е и така.
Как можа да му позволиш? - Защото каза, че е гладен
и че му е самотно. - Насам, моля.
Здравейте. - Здравейте.
Аз ли да изляза или вие ще влезете? - Тя ще влезе.
Ти отиваш ли си? - Ще съм тук, ако потрябвам.
Така, така, така... Каква амброзия лежи във вашата картонена кутия?
Печено пиле, картофена салата и сладкиш с ябълки.
Но на вас няма да ви хареса. - Откъде знаете какво обичам?
За мен сте човек, който яде само хайвер, печени гъби и рюфели.
Имате предвид трюфели. - Трюфели.
Вземете.
Мисля, че не бяхте много мила с мен. Все пак съм гост.
75 долара, моля. - Искате ли да получите 100?
Г-н Ливингстън, вие... - О, не, в никакъв случай.
Обичам да ям под звуците на музика. Какво ще кажете за една песен?
Извинете, но нямам време. - 125!
Е, тъй като е за благотворителност, съгласна съм.
Какво е това? - Това е Лудвиг!
Мой много добър приятел.
Добре, няма да споря.
Хайде да пеем. Искам да запомня този момент.
Мисля, че тук светлината е по-добра.
Веднага щом решите, г-н Ливингстън, дайте знак.
Ето.
Сега съм доволен.
Вече може да хапна.
Някои граждани, които мислят, че са много умни,
се подиграват на тези, които живеят в провинцията.
Но в малките градчета ще видите повече радостни лица
и дори и да живеем незабележимо, всичко ни е наред.
Напразно се стараете.
Малките градчета са градчета на усмивки,
където хората не бързат
и винаги имат време
за теб.
Те не са най-умните,
но съседите никога
не са толкова заети,
че да не се поздравят.
Малките градчета са градчета на усмивки.
Те се усмихват, когато вали дъжд.
Усмихват се и когато край тях преминават влакове.
Нека животът да тече без да бърза –
малките градчета са градчета на усмивки
където мечтите ти
успяват
да се сбъднат.
Много добре. - 125 долара, ако обичате.
Ало?
Да, мисля, че той спомена за вас. Хей, ти, Ню Йорк!
Извинете, сигурно е майка ми.
Ало, мамо?
А, Лиза, точно си мислех за теб.
Скъпи, какъв е този шум?
Наистина ли си в затвора?
"Приятелство за долар"? Това пък какво е?
Какво имаш предвид, скъпи? - Ще отнеме повече време,
отколкото мислех, но ти не се тревожи.
Ще изляза от тук, дори и да се наложи да купя целия град.
Между другото, да си виждала мама? Ако я видиш, предай й, че има син.
В затвора!
Добре, скъпа. И аз се надявам да не е задълго.
Дочуване, скъпа.
Винаги ли викате майка си, когато имате проблеми?
Ще съм ви благодарен, ако не обсъждате семейството ми.
Ето, купете си ягодово парфе. - Благодаря.
На ваше място не бих мислила за купуване на града.
Защото има неща, които не можеш да купиш.
Назовете едно? - Хората, например.
Хората като баща ми. - Баща ви не е от хората,
които харесвам. Него не искам да го купувам.
Вървете да четете чековата си книжка.
Между другото, не ме будете преди 10 ч.
Младежо, чака те голяма изненада.
Защо се забави толкова при него?
Защото имаше 125 долара, а ти нямаш.
Знаеш, че не мога така да пилея пари, Синди.
Със 125 долара мога да замина за Ню Йорк.
Разбирам, Лудвиг.
От 15 години те познавам и не съм виждал така да гледаш мъж.
И как го гледах? - С интерес.
Съвсем не. - Може би тогава той?
Но той е глупав, недоразвит, разглезен...
И богат.
Добро утро, Синди. - Добро утро, Хепи.
Добро утро, г-н Ливингстън.
Нека е известно на всички, че утрото не е добро.
И не се и надявам да стане по-добро. - Свежият въздух
не е навредил на никого. - Обичам свеж въздух,
но бих предпочел да се занимавам с други неща на свеж въздух.
Вие стоите на пътя на прогреса. Моля.
Задръжте! - Пуснете ме!
Благодаря. - Няма защо.
Това е нелепо. - Още една, моля.
Притиснете я повече. - С удоволствие!
Какво ще кажете за целувка? - Дори не се опитвайте!
Тук са много пъргави.
Не трябваше да се бавите. - Коя е тя?
Дъщерята на съдията. - Интересен сюжет.
Добре, момчета, мисля, че е време да тръгвате.
Добро утро, татко Шлемер. - Добро утро ли? Добър ден е.
Още пет минути и ето ти десет минути закъснение.
Щях да дойда на време, но...
Повече няма да се повтори. - Без оправдания.
Съжалявам. - Тя съжалявала. Аз съжалявам.
Мисля, че това ми харесва. - Не знам. Цветът не е много хубав.
Как така цветът не е много хубав? На г-жа Кристи й отива всякакъв цвят.
Благодаря, но мисля, че Дидри е права.
Ще изчакам. Довиждане. - Довиждане.
Мисля, че изобщо не разбираш. Трябва да продаваш, а не обратното.
Но аз... - Кой ти каза това?
Но, татко Шлемер, аз само исках...
Лудвиг!
Работиш само с краката, вместо с главата.
Някой ден тези крака ще ни донесат много пари.
Но сега пастата за зъби ни носи пари. Или това, което е вътре.
А сега опитай да работиш с главата. - Добре, татко.
Ах, това момче!
Дани!
Как е любимият ми клиент? - Добре, г-н Шлемер.
Но патицата ми не е. Вече не кряка.
Не кряка ли? Дай да погледна. Но разбира се!
Не може да кряка, след като в нея няма крякало.
Ще ти дам друга.
Да пробваме тази.
Кафе. - И на мен.
Хей, тигрице, с Ливингстън бурен роман ли имате?
Какво кафе желаете? - Полека, че ще го лисне върху теб.
Не изглежда такава. - Не ни упреквайте.
Ние сме обикновени журналисти, които търсят интересни истории.
Няма никаква история. - В Ню Йорк ще мислят, че има.
От Ню Йорк ли сте? - Да. Защо?
Нищо. Чудесен град.
Познавате ли Роджърс и Хамърстийн? - Ей такива приятели сме.
Наистина ли? - А ти май знаеш за тях?
В шоубизнеса всички знаят Роджърс и Хамърстийн.
О, значи си от шоубизнеса? - Скоро ще бъда.
И какво можеш да правиш? - Ами... танцувам малко.
И пея по малко. Хей, такси, откарай ме на Бродуей,
чудесният Бродуей, където в Ню Йорк цари бъркотия.
Лудвиг! - Добре, татко.
Няма да ходи на Бродуей. Не се кани да влиза в шоубизнеса.
Той е в търговията. Ето тук.
Всъщност те какво правят тук? - Влязоха да пият кафе, татко.
Добре, да го изпият, да плащат и да си вървят.
Благодарим на Небесния Отец за тази храна...
и за възможността да я приемем заедно...
в мир, надявам се. - Познай кой е?
Лудвиг. Явно е разбрал, че имаме ябълков пай.
Кажи му, че е рано за десерта. - Да, господине.
Гледай, Синди, гледай. - Погледни.
Защо са ви толкова вестници? - Това е във всички вестници.
Заглавието на първа страница е за теб!
И е в ръцете му. - Особено в "Мирър", моля.
Снимката е станала ужасна. - Снимката не е ужасна,
комбинацията е ужасна. - Какво става тук?
Този тип, Ливингстън III. Гледайте.
Какво? Синди, това ти ли си! - "Съдията даде
на този скоростен плейбой 30 дни. Дъщеря му го иска до живот."
Чуйте това. "Милионер-плейбой се озова в обятията на закона."
Глупости. - Синди, как се е случило?
Отивах на работа, когато... - На мен никога не ми се е случвало.
Ти не се бъркай! - Продължавай, Синди.
Само казах "добро утро".
Не го е питала как е. - Ти също не се бъркай.
Какво правиш в ръцете му? - Душех го.
Трябваше теб да души, глупако! - Трябва да нанеса
Дък Крийк на картата. - Отдавна е на картата.
От 1778 г. И младия Ливингстън няма нищо общо с това.
След 30 дни може и това да му припишат.
Вестниците обичат да преувеличават. Скоро всички ще забравят.
Вече се знае из целия град. - Мама е права.
Реагираме прекалено остро.
Нека вестникарите се позабавляват. Нас това не ни притеснява.
Сега, ако никой не възразява,
бих искал да вечерям. - Да, скъпи.
Хайде, татко, да хапнем по един десерт. Днес е понеделник.
Ябълков пай! - Ябълков пай? С ябълки?
Той да няма пряка връзка с кухнята? - Не, има радар.
Добро утро, госпожо. Но...
Г-це Кимбъл? Трябва да говоря с вас.
За какво? - За това! Искам да ми обясните!
Няма какво да се обяснява. - Лентата не е добре.
Може би ще искате шапка? - Защо сте в ръцете на годеника ми?
Защо не питате годеника си? Идеята беше негова, не моя.
Не съм сигурна! Вие, селски мишки, не сте толкова невинни,
колкото изглеждате. - Чакайте! Кой е мишка?
Става въпрос за мен, татко Шлемер. - Нашата Синди не е мишка.
Тя ще ми стане снаха. - Татко, още нищо не е решено.
Днес само да се обърнеш и някоя хищница се нахвърля върху мъжа ти.
Хищница?
Г-це Белмонт, не съм се нахвърляла на никого.
Но дори и да го направя, бих си избрала по-хубава жертва.
Значи не е достатъчно добър за вас? - Моля ви, вървете при приятеля си
и го питайте кой и на кого се е нахвърлил.
Омъжвайте се, не се омъжвайте. Не ме интересува,
само го отведете там, откъдето е дошъл. Но не се бавете.
Тогава кажете на нейния старец да пусне годеника ми от затвора.
И нашата Синди не е хищна! - Ще взема това.
Г-це Белмонт! Отново се срещаме. Това е съдба.
Това слънце ми свети в очите. Къде е затворът?
Отсреща. Ще ви покажа. Казвам се Лудвиг Шлемер.
Ако пазите тишина, никой няма да разбере.
Г-це Белмонт, как е новото ви шоу? - Грандиозно.
А да ви трябва актьор? Защото ако ви трябва...
аз съм вашият човек! Няма нещо, което не бих направил за теб, скъпа.
Обичам те много. Да, обичам те, моето момиче.
Вие сте истинска сензация!
Г-це Белмонт, а какво ще кажете за певец?
Интересно защо не съм на себе си от мързел.
Невероятно добре ми е.
Интересно защо.
Не ми се обаждайте, аз ще ви се обадя. Довиждане.
Може би ви трябва танцьор? - О, не!
Вече може ли да вървя? - Нали няма да ме забравите?
Кой би ви забравил? - Ако Ливингстън ви омръзне,
в морето има и друга риба. - Ако ми потрябва риба, ще ви кажа.
Довиждане.
Търся г-н Ливингстън. - Някои хора са щастливци.
Къде е? - Там.
Г-н Ливингстън! - Виж, мога да си видя отражението.
Момичето, което не може да готви, е тук.
Лиза? - Да. И знаеш ли какво?
Това наистина няма значение.
Лиза! Скъпа! - Не ме наричай "скъпа"!
Какво е това? - Това е... дъщерята на съдията.
Работих над статията. - От този момент работи със съдията,
а не с дъщеря му. - И на мен не ми харесва... скъпа.
Нямаш и представа през какво преминах.
Когато излязоха тези вестници, бях сам тук.
Единственият човек, когото виждам, е Хепи или приятелите му.
Да, приятелите му.
Изчезвайте, деца.
Тях ги интересува Лиза Белмонт, скъпа, не аз.
Рики, скъпи, в четвъртък имам рожден ден.
Помниш ли? - Разбира се, че помня.
Имаме среща. - Ще се наложи да я отложим.
Само ти и аз. - Не виждам как ще стане.
О, Рики, може да измислиш нещо.
В края на краищата, това е много важна вечер.
Милосърдни Боже, благодарим Ти за този и други дарове,
които ни дари с цялата Си щедрост. Амин.
Браво! - Успя, скъпи! Поздравления!
Поне веднъж законът за средните стойности трябва да е на наша страна.
Аз ще вдигна. - Едва успяхме.
Ало? Да, Хепи.
А, така ли? Един момент.
Малки проблеми в затвора, татко. Г-н Ливингстън отказва да яде.
Обявил е гладна стачка. - Чудесно.
Ще спести пари на данъкоплатците.
Не се притеснявай, Хепи, татко е спокоен.
Когато огладнее, ще прояде. Точно така. Дочуване.
Гладна стачка! - Защо не иска да яде?
Може би не е гладен. - Просто се прави на интересен.
За първи път не може да се откупи от проблемите,
затова опитва да го изхвърлят. - Но ако не яде 28 дни,
ще трябва да го изнесат на носилка. - Ливингстън-младши
ще остане в затвора още 28 дни, без значение дали яде или не.
Може да умре. Тогава какво ще правиш?
Ще го погреба.
Хайде, поне едно парченце.
Не. - Да не е заради готвенето ми?
Не, старче, готвиш чудесно. - Благодаря. Хайде тогава...
Казах ти, не мисля да ям. Сега, утре, никога...
Дори и да умра от глад.
Каза ли това на съдията? И той какво отговори?
Разбрах, че не го вълнува много.
Е, ще оставя това тук, в случай, че премислиш.
Благодаря.
Можем ли да помогнем с още нещо, г-н Ливингстън?
Убийте съдията.
Надявам се да избяга. - Аз също.
Хей, такси, откарай ме на Бродуей.
Възхитителният Бродуей, където в Ню Йорк цари бъркотия.
Направо съм луд по представленията, които поставят там.
Просто ме остави там и ще се озова в сърцето на Ню Йорк.
Знам едно освежаващото място. Едно невероятно място,
където няма задръжки.
В нощния пъб, а после в нощния клуб ще взема маса за двама.
Искам да съм там, където хората си прекарват весело,
така че ме свали на елегантния Таймс Скуеър.
Откарай ме на Бродуей, а от там ще се оправя сам.
Лудвиг!
Какво правиш?
Идвам от Бродуей, татко. Луди са по мен.
Сваляй този костюм на латернаджия и измий сцената.
Утре ще продаваме паста за зъби.
Танци посред нощ... Бродуей!
Това момче е лудо!
Хепи!
Още ли не е ял?
За 36 часа нито троха.
Колко дълго ще изкара така? - Най-вероятно до края на срока.
Какво е това? - Колики от глад.
Мисля, че губи сили.
Ти това ли му донесе? - Да.
Нищо чудно, че е отказал. - Според мен не е толкова лошо
Ти си свикнал.
Мисля, че знам какво трябва да се направи.
Време е за обяд, г-н Ливингстън.
Имам нещо много специално за вас.
Погледнете, пуешка шунка, пресни гърди и картофена салата
със специална подправка. - Моля ви...
Домашен ябълков пай. - Махнете това от тук.
Хайде яжте!
Държите вилицата, като байонет. - Избавете се от фантазиите си.
Ако случайно не сте чули, няма да ям, докато ме държат в това подземие.
Престъпник ли съм? Убиец?
Можеше да станете с тези 85 мили в час.
Карах бързо през точка на картата и за това бях хвърлен в затвора.
Само за да удовлетворя капризите на вашия старец.
Това не е каприз, г-н Ливингстън, а закон.
Освен това, всички уважават решенията на баща ми.
Не всички ги уважават. Аз, например.
Имате ли майка? - Естествено.
Как би се чувствала, ако на рождения й ден
единствената й дъщеря се намира в затвора?
Тя днес няма рожден ден и аз не съм в затвора.
Днес е рожденият ден на майка ми.
Бедната ми майчица. Тази вечер седи в стаята сама,
докато единственият й син вехне в затвора.
Знаете ли, тя не става по-млада.
Напразно се стараете.
Вижте, Синди, все пак става дума само за една нощ.
След това ще се върна и ще бъда образцов затворник до края на срока.
Дори ще ям манджите на Хепи. - Изглеждате отчаян.
Май искам прекалено много.
Много жалко. Трябваше да й изпека празнична торта.
Вие ще печете торта?
В рода на Ливингстън има такава традиция.
И изпявам една песен. Съчинена от мен.
Честит рожден ден, скъпа мамо,
аз винаги ще бъда до теб.
Близо до теб, година след година,
честит рожден ден, скъпа мамо.
Много трогателно, г-н Ливингстън, но напразно си губите времето.
Не вярвам, че ще печете торта,
както и че ще пеете тази глупава песен.
Също така не съм сигурна, че днес майка ви има рожден ден.
Но ако е така, трябва да се направи нещо. Един момент.
Хепи!
Не мога да го направя, Синди. Не ме моли за това.
Но, Хепи, помисли за майка му. - Мисля за баща ти.
Хепи, когато едно момче иска да е с майка си на рождения й ден,
кои сме ние, че да му отказваме? Всичко ще бъде много просто.
Само трябва да си легнеш в 21:00 ч. Оставяш вратата му отворена
и той изчезва. - А аз ще бъда покойник.
Хепи, как може да си такъв инат?
Честит рожден ден, скъпа мамо,
аз винаги ще бъда до теб.
Близо до теб, година след година,
честит рожден ден, скъпа мамо.
Синди, какво ти става? Не мога да се концентрирам.
Просто чакам Лудвиг. Ще ходим на кино.
Не съм те виждала да се вълнуваш за това.
Ти си на ход.
Вече може ли да си довърша домашното? - Върви. Хайде, майко, аз...
Искам поне някого да победя. - Добре.
Здравей, Синди. - Здравей Лудвиг.
Здравейте на всички! - О, Лудвиг, липсваше ни на вечеря.
Не обичам пудинг. Побързай, Синди, след десет минути цената ще скочи.
Ще отида да си взема чантичката. - Тогава може да не бързаш.
Ало? А, Хепи, какво става?
Не мога да оставя вратата отворена, Синди.
Това е неконституционно, неетично,
и ако не се върнете, аз ще бъда безработен.
Не можеш да се откажеш точно сега. Направи, както се разбрахме,
и ти гарантирам, че ще го доведа обратно. Аз ще се погрижа за всичко.
Къде ти е чантичката? - Ужасно съжалявам, Лудвиг,
но не мога да дойда. - Какво?
Мисля, че съм настинала.
Наздраве! - Докато се качи горе?
По тези стъпала е такова течение... Много съжалявам,
но най-добре да отида да си легна. Още сега. Лека нощ.
Много бързо настива.
Вече може ли да си довърша домашното? - Трябва да се концентрирате.
Г-н Ливингстън!
Идвам с вас. - Какво?
Идвам с вас. - Вижте, Синди, защо не се приберете
като едно добро момиче? - Съжалявам, но не мога да рискувам.
Или идвам, или и вие няма да отидете. - На мама няма да й хареса.
Изобщо няма да преча на празника ви. - Така си мислите.
Май сгреших за вас, г-н Ливингстън.
Това, което правите за майка си, е много мило.
Това е нищо. - Не е така.
Обещавам да не ви преча.
Може би и аз сгреших за вас, Синди.
Това, което правите за мен, е много мило.
Това е нищо. - Само едно нещо ме притеснява.
Не ми вярвате. - Не, вярвам ви!
Тогава няма защо да идвате в Ню Йорк. Сега ще обърнем...
Вярвам ви повече, когато сте около мен.
Не, сега ме изчакайте тук. Бъдете добро момиче.
Няма да се бавя. - Г-н Ливингстън!
В коя самотна стаичка се намира майка ви?
Стойте тук, ще проверя и по-късно ще се върна при вас.
Ще проверя с вас. - Не, не, вижте, не мисля,
че това там ще ви хареса. Знаете какво е рожден ден.
Освен това, майка ми е много срамежлива.
Ужасно съжалявам, г-н Ливингстън,
но няма да се отделя от вас. - Но, Синди...
Не... вижте сега...
Г-н Ливингстън! Каква изненада! - Така ли?
Мислехме, че няма да ви видим 30... още известно време, господине.
Мислиш ли, че мога да забравя рождения ден на майка си?
Чий рожден ден, господине? - Рожденият ден на мама.
Знаеш... рожденият ден на мама. - Естествено, господине.
Я, блудният син! Пуснаха ли те? - Не, мила мамо.
Честит рожден ден, скъпа мамо, аз винаги ще бъда до теб...
Синко, ти си пиян!
О, мамо! Това е нашата майка! Това е г-ца Кимбъл.
Дъщерята на съдия Кимбъл. - А, да.
Играем на "Полицаи и крадци". - Радвам се да се запознаем, скъпа.
Много благодаря, г-жо Ливингстън. Извинете, че съм тук без покана,
но трябва да съм сигурна, че синът ви ще се върне тази вечер с мен.
Той толкова искаше да дойде на рождения ви ден.
Милото ми момче!
Толкова се радваме, че дойдохте. Идвате точно на време.
Слушаме чудесна музика. Влизайте. - С радост.
Нали?
Дами и господа!
Преди няколко дни бях задържан в малко градче на север.
Докато бях там, имах щастието да чуя една млада дама
с наистина забележителен глас. Днес тя е сред нас
и мисля, че ако я помолим, тя ще ни изпее нещо.
Хайде, скъпа. - Но, г-жо Ливингстън...
Не мога да пея тук. - Защо не, скъпа?
Много други са пели.
Но... - По-смело.
Позволете да ви представя г-ца Синди Кимбъл. Успех.
Къде отивате? - Да седна.
Или искате да изпеем нещо в дует? - Добре.
Но ако случайно ви изгубя от поглед, ще спра да пея.
Можете ли да изсвирите "За любимите, където и да са"?
Любимият, след когото ще тръгна
през хълмове и през долини,
ме обича, знам това.
Любимият, след когото ще тръгна
е моят специален любим.
Заради него цялата сияя.
Срещнахме се и буквално отведнъж
щастливото ми сърце засия, като слънце.
Сияй, мое сърце, колкото и тъмно да е наоколо.
Нощем ми порастват крила,
защото той винаги говори неща,
прекалено мили за обикновена среща.
И ако съм му нужна,
ще тръгна след него, където и да е
и ще остана с него, без значение дали е тъмно или слънчево.
Аз съм омагьосана
и тази магия е прекрасна,
защото любимия,
когото ще последвам, е мой.
Какво има? - Нищо, госпожице.
Къде е г-н Ливингстън? - Отиде да се освежи.
Къде е стаята му? - Доста далеч от тук, госпожице.
Моля ви, никога няма да я намерите. - Накъде е?
Направо по стълбите, вдясно от Реноар,
наляво от Гейнсбъро, и там... - По-добре ми покажете.
Трябва да го намеря.
Г-н Ливингстън!
Моля ви, госпожице, имаме гости! - В коя стая е?
Това са покоите на г-н Ливингстън. Влизайте.
Г-н Ливингстън!
Преминахте границата.
Боже!
Г-н Ливингстън!
Здравей, Мак. - Липсвахте ни, г-н Ливингстън.
Благодаря.
Харесва ми звука на там-тама.
Може да е примитивен,
но всяка вещ от Конго или всеки барабан
за мен е просто музика.
Трябва да чувам този ритъм, лудият ритъм на там-тама.
Трябва да чувам този ритъм, когато танцувам.
Тогава подскачам цяла нощ и повдигам канари цяла нощ.
В душата ми се появи луд ритъм и сега е като динамит.
Трябва да приема този ритъм, трябва да допусна тези барабани,
дори и това да доведе до роман.
Когато чувствам, че мога да падна, аз се спирам и се държа разумно,
докато не чуя този ритъм. Трябва да пусна този ритъм,
точно този ритъм в моето сърце.
Рики, скъпи, избягал си! - Нали не мислиш, че ще забравя
рождения ти ден? - Знаех, че няма да забравиш.
Боже, никой не е забравил!
Нямах представа, че толкова хора знаят за рождения ми ден.
Съжалявам, че не го опаковах както трябва.
Знаеш, че не харесвам всички тези лентички и опаковки.
Просто трябва да е вълнуващо. - Харесва ли ти?
Рики, прекрасно е! И толкова практично!
Боже, диамантите отиват на всичко. - Най-добре отиват на теб.
О, Рики, това е чудесно. И ти също си чудесен.
Стой, където си, веднага се връщам.
Ало? Да, тук е. Един момент.
Икономът ти.
Да, Хемингуей?
Тя какво?
Така ли? Не би могла!
Мама е, скъпа. Добре, сега ще дойда.
Съжалявам, Лиза, трябва да тръгвам. - Да тръгваш? А аз?
Много съжалявам, случаят е спешен. Заключила се е в гардероба. Мама.
Според мен е много хубаво място. - Там е истински хладилник!
На палтата може и да им е добре, но не съм сигурен за мама.
А рождения ми ден?
Честит рожден ден, скъпа Лиза,
аз винаги ще бъда до теб.
Близо до теб, година след година...
Честит рожден ден, скъпа Лиза...
Хемингуей, защо не си я пуснал? - Страхувах се, господине.
Сигурно се е вледенила. Ти... птичи мозък...
Г-це Кимбъл!
Добре ли сте? - Тази врата трябва да се поправи.
Тук може да замръзнеш от студ.
Не намирам думи, с които да кажа колко съжалявам.
Ръцете ви са като лед.
Не стой като истукан, разтривай! - Да, господине.
Търсех ви. - Намерихте ме.
Аз ще се заема с това.
Да приготвим гореща вана, господине? - Ще се оправя.
Хемингуей. Донеси бренди. - Да, господине.
Ще ми простите ли някога? - Моля ви, не се притеснявайте.
Вината беше изцяло моя. Освен това, си прекарах чудесно.
Пробвах всички палта в гардероба. - Ето. Изпийте това.
Добре ли е? - Чудесно. Колко е часът?
Изглежда часовника ми е спрял. - Сигурно е замръзнал.
Да.
Сигурно вече минава полунощ и трябва да се връщаме.
Г-це Кимбъл...
Синди... Чуйте ме, имам страхотна идея.
Какво ще кажете за затворник, който показва Ню Йорк на надзирателя?
Не знам, г-н Ливингстън, наистина е много късно. Аз просто...
За съвсем малко? - Ами... Може би...
Може би само съвсем малко. - Да тръгваме.
Клуб "Дел Рио" представя НАТ КИНГ КОУЛ
Гори без да бързаш,
мое пламтящо сърце.
Нощ като тази
може да бъде край
или начало.
Гори без да бързаш,
мое пламтящо сърце.
Направи цялото минало на пепел. Искам любовта да е все още жива,
но това няма да стане, ако гориш прекалено бързо.
Тук съм с тази, за която мечтаех,
и я искам толкова силно, колкото тя не може и да си представи.
Гори ярко, мое пламтящо сърце,
трябва ми светлината ти, но когато я прегръщам силно,
моето пламтящо сърце не бърза да гори.
Тук съм с тази, за която мечтаех,
и я искам толкова силно, колкото тя не може и да си представи.
Гори ярко, мое пламтящо сърце
трябва ми светлината ти, но когато я прегръщам силно,
моето пламтящо сърце не бърза да гори.
Моето пламтящо сърце не бърза да гори.
Сигурно на Лиза й липсвате много.
А... да...
Мисля, че и вие също липсвате много на Лудвиг.
Не знам. Никога не съм заминавала за толкова дълго.
Тя е... Тя е много красива.
Както и Лудвиг.
Мисля, че е време да си тръгваме. Вече е толкова рано...
искам да кажа – късно.
Много е топло.
Лека нощ, Дженкинс. - Лека нощ.
Лека нощ. Къде отивате? - Ще ви изпратя...
Ще ви изпратя до вкъщи. - На една пряка е, всичко ще е наред.
Позволете да ви изпратя до ъгъла. - Добре.
Беше чудесна вечер, Синди. Благодарение на вас.
Мисля, че много скоро майка ви ще има още един рожден ден.
Исках да ви кажа нещо. Днес майка ми нямаше рожден ден.
Знам. Отидохте да видите Лиза. - Но как разбрахте?
И в Дък Крийк знаят какво е любов.
Имам чувството, че любовта в Дък Крийк е чудесна.
Синди...
Да?
Не съм ви затварял в гардероба. Честно.
Вярвам ви. Честно.
Шлемер! - Какво има, коремът ли те боли?
По-лошо. - Няма по-лошо от болки в корема.
Този г-н Ливингстън... - Избягал ли е?
Да, но се върна. - Затова ли ме събуди?
Не само. Когато избяга, взе и Синди.
Синди? Малката Синди? - Синди не е толкова малка.
И това не е всичко. Не само я върна, но я и целуна!
Целунал я е? Може би по челото?
В Дък Крийк не целуват така. По нюйоркски.
Как така по нюйоркски? - Това е нещо като...
Този Ливингстън III-ти е заплаха за всички девойки!
Трябва да кажа на съдията! - Така ще разбере кой го е пуснал.
Кой? - Аз!
Каза, че майка му има рожден ден, но не знаех, че ще вземе и Синди.
Ще е трудно да се обясни.
Върви в затвора и го затвори както трябва!
Лудвиг!
Събуди се. Събуждай се! Събуждай се!
Време е да помислиш за брак. - Някой се жени?
Да, ти за Синди. - Хей, чакай малко!
Нямам намерение да чакам. Аз съм стар и искам внуци.
Днес? - Няма време да чакаме.
Синди няма да стане по-млада. Искаш да остане стара мома ли?
Татко, успокой се! Бракът е сериозна работа.
Точно време да се заемеш. - Виж, татко, имам много време.
А и в морето е пълно с риба. - Може би, но ти не умееш да плуваш.
Синди е чудесна, но за мен не е достатъчно сексапилна.
Апилна-шлемилна... Внимавай да не я сбъркаш с щрудел.
Шлексапилна. Тя разчита на теб.
Не искам Шлемер да й разбие сърцето. - Татко, не съм готов за брак.
Знаеш, че кариерата е най-важна за мен. Искам да разперя криле.
Опитай. Ще паднеш върху човката си. Достатъчно!
До сега вече можеше да имаш шест деца.
И всички щяха да работят в магазина. - Всички щяха да работят в магазина?
Татко, 3 ч. през нощта е! - Не може да бъде. 3 ч...
Боже, 3 ч. е! Защо не спиш? През нощта трябва да се спи,
а не да се говорят празни приказки. Лудо момче!
По-добре утре да поговорим.
ЗАТВОРЕНО ЗА ЕДИН ДЕН
Днес не работим, синко, ела утре.
Връщам я, г-н Шлемер. Пак не кряка.
Не кряка ли? Разбира се, че няма, извадил си крякалката. Един момент.
Ето, вземи и двете и ще кряка отново.
Само не я показвай на приятелите си. Не искам целия приют
да дойде за патета. - Добре, няма.
Гълъбче.
Е, къде е Синди? - Може би някой й е казал.
Да вървим! Ще я завоюваш и ще имате и радост и щастие.
Трябва да пееш и танцуваш. - Отдавна ти говоря същото.
Припомни ми какво ще кажеш на Синди, когато влезе?
Синди, дойде време и баща ми смята, че...
Не, не, не аз, а ти! Ти! Хайде, още веднъж.
Татко, имам чудесна идея. Ти й кажи.
Не забравяй, днес не работим. Не ме интересува кой е.
Днес имаме празник. - Ало?
О, съжалявам. Разбира се, че ще му предам.
Синди е в леглото. Настинала е. - Така ли? Май трябва да отложим.
Толкова лесно ли се предаваш? Отивай при Синди
и й направи предложение. - Когато я хванеш, не я изпускай.
Но тя е настинала! - И какво? Не е умряла.
И ти няма да умреш. Да вървим. - Добре, татко.
Кой е? - Аз.
Влизай, Лудвиг.
Здравей, Синди. Как се чувстваш? - Чудесно.
Настинала си и се чувстваш чудесно? - Не съм се чувствала по-добре.
За мен ли са? - Татко реши, че щом ще ти предлагам,
трябва да ти донеса цветя. - Да ми предлагаш? Защо?
Той иска внуци. - Ти искаш ли внуци, Лудвиг?
Аз ли? Всичко, което искам, е кариера.
Искам да видя името си с неон.
Все едно го виждам – Лудвиг Шлемер.
Лудвиг, ще те направя много щастлив.
Не искам да се омъжвам за теб. - Не искаш ли?
Твърде добри приятели сме, за да се женим.
Знам, че един ден името ти ще сияе в неон.
Великолепна си, Синди. Благодаря, че отказа.
Нещо против да споделя с татко добрата новина?
Добре е да го направиш по-внимателно. - Разбира се.
Вземи. И без това са за теб. - Благодаря.
И ако ти трябва каквото и да е,
просто ме уведоми. - Добре. Довиждане.
Откарай ме на Бродуей, а от там ще се оправя и сам.
Кога ще бъде сватбата?
Какво каза тя? - Каза "не".
Как е могла да каже "не"? - Много просто.
Лудвиг! Къде отиваш? - Събирам си нещата.
Сега съм свободен човек. Сбогом, Дък Крийк – здравей, Таймс Скуеър.
Не можеш да ме оставиш сега.
Започва великденската разпродажба, а после
Коледа, ден на бащата, ден на майката и други празници.
Не можеш да ме оставиш сега. - Знам, че искаш да остана, татко,
но това не ми е на сърце. В живота се продават и други неща,
освен паста за зъби. - Имаме друго покрай пастата за зъби.
Разбира се, но това не е за мен. Опитай се да ме разбереш, татко.
Ти си постигнал успех в работата си, а аз искам да успея в моята.
Давам ти дума, че ако не се получи, ще се върна и цял живот
ще продавам паста за зъби. Дори ще се оженя,
ако това ще те направи щастлив. - Добре, но не планирай сега.
Искам да наглеждаш магазина и когато се върна, може да си премислил.
Става ли? - Добре, татко.
Скоро ще се върна.
Шапката ми...
Аз съм виновен, Синди. Трудно ми е да кажа колко съжалявам.
Искам да говоря със затворника. - Аз също.
Сигурно си настинала докато беше в гардероба.
Да ти изпратя ли нещо? - Лекарство за кашлица!
Не бързай да връщаш палтото от норка. Стои ти чудесно.
Палто от норка. - Искам да знаеш,
че смятам Дък Крийк за най-забележителното място на света.
Дочуване, Синди. По-късно ще ти се обадя отново.
Лесно е с неговите пари да върти шура-мура. Отвори.
Не го изпускай от поглед.
Какво искате, татенце? - Нищо, а и не съм ви "татенце".
Тук съм заради моя син Лудвиг. Иска да ходи на Бродуей.
А аз искам да остане тук и да се ожени за Синди.
Така ли? - Млади човече,
казват, че Ню Йорк е много красив по това време на годината.
Така е. - И че в Ню Йорк ви очакват
чудесни перспективи. - И това е така.
Освен това, има едно момиче, което ужасно ви липсва.
Това е открит въпрос. - А на кого сте нужен в Дък Крийк?
Връщайте се обратно при вашите. - Има малък проблем.
Вече казах, че сте свободен като птица.
Може да отлетите за Ню Йорк. - Добре, татенце, какво да направя?
Ще ви кажа. Помолете съдията за предсрочно освобождаване.
Няма да ме пуснат предсрочно. Този човек не ме харесва.
И аз не съм във възторг от вас, но искам да излезете предсрочно.
Не разбирам. - Ще разберете. Помолете съдията.
Съдия Кимбъл! Съдия Кимбъл! Искам да говоря с вас.
Добро утро, Ерик. - Относно този Ливингстън III-ти.
Мисля, че трябва да го пуснете предсрочно и веднага да си тръгва.
Ерик, няма да го пускам предсрочно. - Така ще е най-добре, повярвайте ми.
Той влияе лошо на всички. - Ерик, връщайте се в магазина.
Законът е моя работа. - Но, съдия, от неговите номера
страдат всички наши дъщери. Ходят при него в 3 ч. през нощта
и той ги целува по нюйоркски. И им подарява палта от норки.
Палта от норки? И как успява, като е в затвора?
Бих искал да ви кажа как... Може би трябва, но няма да ви кажа.
Аз се грижа за моята дъщеря, нека другите бащи се грижат за своите.
Ливингстън ще остане още 25 дни и това е окончателно.
Съдия, не можете ли да бъдете по-милостив
и да премислите? - Не! Сега ме извинете. Приятен ден.
Казва "приятен ден". Само да знаеше...
Младежо, след внимателно изучаване на вашето дело
и във връзка с установяване на нови факти,
реших да ви пусна предсрочно. Може веднага да си тръгнете.
Ваша чест, нямам нужда от предсрочно освобождаване.
Така ли? - Има. Той не знае какво говори.
Ваша чест, престъпих закона и трябва да бъда наказан.
Трябва да изплатя дълга си към обществото.
Изплатил е достатъчно. Дайте му квитанцията и да си върви.
Тишина! - Готов съм да излежа присъдата
до края, за да отхвърля товара на старите грешки и да започна на чисто.
Да стана по-мъдър и по-добър. Освен това,
в Дък Крийк ми харесва. - Харесва ви?
Може ли да се връщам в килията? Трябва да довърша почистването.
Да, господине, той чисти вратите.
Молбата на обвиняемия е удовлетворена.
Поговорете с него! - Младежо!
Бих искал да говоря с вас в моя кабинет.
Съдия!
Съдия! Съдия!
Кажете му за Лудвиг и Синди. - Да.
И не забравяйте, по-внимателно с него.
Синди, искам да говоря с теб.
Ако си прочел същите слухове като мен, изобщо не съм учудена.
Слуховете не ме вълнуват, но се тревожа за теб.
Не се притеснявай за мен.
Ако става въпрос за палтото, утре ще го върна на Рики.
И без това не е мой размер. - Ще трябва да го изпратиш по пощата.
Освободих г-н Ливингстън предсрочно. Преди час замина за Ню Йорк.
Освободил си го предсрочно? - Точно така.
А той поиска ли го?
Не.
Вчера не искаше да го направиш. Какво те накара да премислиш?
От вчера много неща се промениха. Направих най-доброто за теб.
Не си! Нямаш право да се бъркаш. - Аз имам най-доброто право на света.
Просто много те обичам и искам да бъдеш щастлива.
Не можеш да ме ощастливиш, щом си го изгонил.
Обичам го и мисля, че и той ме обича. - Познаваш го от пет дни.
Откъде знаеш, че това е любов? - А как другите знаят какво е любов?
Това е чувство, което не изпитваш към никой друг.
Сигурна ли си, че обстоятелствата не са ти повлияли?
Този младеж е попаднал в затвора и на теб ти е станало жал за него.
Той е красив, различен... - Не знаеш нищо за него,
освен, че е превишил скоростта.
Знам, че парите и външността не са му донесли нищо добро.
Знам още, че е сгоден за някого.
Синди...
следващия път, когато отиваш на среща, използвай стълбите.
Здравей, Мак. - Здравейте, г-н Ливингстън.
Каква прекрасна нощ, каква чудесна нощ.
Той можеше да се ожени за синьоритата, докато беше с нея.
В такава прекрасна нощ трябваше да я прегръща,
но той заминава надалеч.
Този кабалеро се нуждае от теб. Сърцето ти трепери както преди.
Убедил си съдията да те пусне? - Грешиш.
Опитах се да го убедя да ме остави. - Вече нищо не може да ни раздели.
Пол, днес няма да стане. - А утре?
Мисля, че ще се омъжа.
Лудвиг, какво правиш тук? - Лиза ми даде друго име.
Лайънел. - Лайънел?
Седни. Кажи ми, Лайънел,
какво правиш тук? - Трябва да се видя с г-ца Белмонт.
Тоест да й кажа, че съм свободен. - Свободен за какво?
За сцената. Готов съм и в момента. - Лайънел, сигурен ли си, че искаш
да се занимаваш с това? - Сигурен съм.
Знам всичко за тежкия труд и разочарованията. Но не ме е страх.
А приятелите ти, семейството ти в Дък Крийк?
Израснал съм в Дък Крийк, но Ню Йорк е мястото за мен.
На сцената е доста трудно, а и Ню Йорк е голям град.
Пълно е с хора, които не са чували за теб,
а в Дък Крийк всеки те познава, всички те обичат.
Изчакайте да стигна до върха. Тогава в Ню Йорк всички ще ме познават.
Не, няма да е същото. Когато в Дък Крийк
те питат: "Как си?", наистина се интересуват.
Когато казват: "Радвам се да те видя", наистина се радват.
В Ню Йорк това е без значение, защото никой няма време
да изчака отговора. А в Дък Крийк... - Това е просто точка на картата.
Както и Ню Йорк, ако имаш достатъчно дребна карта.
Ти си луд по Дък Крийк. Защо все още живееш в Ню Йорк?
Добър въпрос, Лайънел.
Много добър въпрос.
Царството на нашия свят
стана царство на нашия Господ
и неговия син Исус Христос,
ще царува за вечни времена.
Ще царува за вечни времена.
Цар на царете за вечни времена.
Господар, господстващ за вечни времена.
Цар на царете за вечни времена.
Господар, господстващ за вечни времена.
превод ДИМИТЪР ГИГОВ
редакция НИКЧО