Česká televize uvádí britský film
V hlavních rolích
Dále hrají
Scénář
Námět
Hudba
Kamera
Výprava
Střih
Režie
Hanba!
Styďte se!
Hanba!
Styďte se!
Fuj!
Takhle jsme dopadli... Dragouni musí jít proti lidem!
Hrabě Taaffe, vydejte jasný rozkaz.
A přísný! Můj lid se musí poučit.
-Jsem Slovinec! -Já Čech! -Nemáme Slovince, Čechy, Maďary...
-Jen loajální občany. Zavřete ho! -Další!
-Jméno? -Moritz Szeps.
-Z Wiener Tagblatt? Překvapující! -Pro vás jistě ne.
-Nejsem tu poprvé. -Proč jste mezi výtržníky?
Šel jsem kolem. Neklid nastal po příchodu vojska.
-Choďte jinudy. -Ale...
Židovi nebudu citovat Bibli. Buďte policii k dispozici.
-Nemám co tajit. -Přál bych si být na tom stejně.
-Papíry... -Nemám.
-Jméno! -Rudolf. -A dál?
-Dál si vyberte. -Tak papíry nemáte...
Máte štěstí, vy vtipálku, že vás...
Vaše královská Výsosti, račte prominout...
A vy prominete jim. Jsou to moji přátelé.
-Propustíte je! -Jistě, okamžitě.
Zima!
Zima...
Díky.
Vaše Výsosti, jste netrpělivě očekáván.
Armáda nepotřebuje nové leštidlo na knoflíky.
Po staletí stačila nastrouhaná křída!
-Nová pasta se osvědčila. -Nesnáším změny.
Nepřijato.
-Nedovolil jsem ti usednout. -Ne.
V dětství jsem tě za drzost trestal.
-Vzpomínáš si? -Jistě.
Jednou jsem musel hodiny pochodovat ve sněhu.
Ve všem jsi mě zklamal.
Neumíš pořádně jezdit na koni ani střílet,
odmítls velet císařské gardě,
místo španělské princezny sis vzal Belgičanku.
Vedeš skandální život, scházíš se s liberály, anarchisty,
Židy... A co znamená tohle?
-Špioni pracují rychle. -Přiměřeně.
Moritz Szeps šel kolem a viděl, jak husaři tloučou lidi.
-Protestovali proti... -...řádu!
Učí je to tví přátelé a socialistický tisk.
-Tvůj soukromý život... -...je pouze můj!
Patří tvému lidu! Za týden slavíš výročí svatby.
Uspořádej své manželství trochu konvenčněji.
Jako vy? Císařovna jezdí po světě...
Doma nevydrží ani měsíc. Co ji asi žene pryč?
-Proč odjíždí, otče? -Tvá matka...
Ano, žije osobitým způsobem, ale máme se rádi.
Kéž bys zažil podobné štěstí se Stephanií!
Asi vám vadí, že jsme vám nedali dědice.
-Kdybych umřel, máte Ferdinanda. -Ten se na císaře nehodí.
-O mně si to myslíte taky. -Kde se mezi námi vzala ta zeď?
Sám jste ji postavil. Strhněte ji, otče.
Dostaneš ten třetí armádní sbor?
Až odejde generál. Už těžko leze na koně.
-Jenže ve Vídni lidé žijí dlouho. -Myslíš mého otce?
Pořád je mu šedesát. Cvičí, prostě jí
a bohužel střídmě pije.
Budeš stará jako on, než se staneš císařovnou.
Jaké si vezmeš na oslavu šaty a šperky?
To je jedno. Tvá matka přijde v černém,
nebude mít žádné šperky, a přesto z ní nikdo nespustí oči.
-Možná ani nepřijede. -Ale přijede!
Chce se předvést jako vzorná matka.
-Mluvíš o císařovně! -Jsi na její straně!
-Jsem její syn! -To by sis měl uvědomit.
-Syn se na matku dívá jinak! -Jsi prudérní slepice!
Uvažuješ uboze! Jestli to řekneš ještě jednou,
zakroutím ti tvým hubeným belgickým krkem!
-Hrabě Hoyos? -Kdo je to děvče? -Cikánka Marika.
-Co dělá? -Tančí.
-Potřebuju změnu vzduchu. -Myslíte prostě změnu?
-Budeš tu zítra? -Když mě někdo pozve. -Zvu tě.
To je Marika? Za minutu jsem tam.
Poslali ji do koupelny. Jsem tu, abyste se zatím nenudil.
-Mizzi Casparová, ty jsi ale... -Poslušná poddaná Vaší Výsosti.
Když jsi poslušná, svlékni se úplně.
-Váš rozkaz je splněn. -Teď skoč do postele.
Druhý rozkaz je splněn.
-A třetí? -Třetí?...
-Nudíte se? -Velmi.
Hodně mužů by se s Mizzi rádo nudilo.
-Nudný je systém. -Jaký?
Systém arcivévodů, princů a chtivých žen.
Na plese mě zaujala jedna Polka. Proč jste mi ji nepředstavil?
-Stejně jsem s ní spal. -Nevadilo jí to? -Jsem diplomat.
-Můj starý otec by byl pyšný. -Císař není starý.
Starý se už narodil. Starci by neměli vládnout.
Po naší schůzce s Maďary můžeme zase cestovat.
Zkusil jsem cestovat, dělat politiku, hrát a pít.
-Co ještě zbývá? -Vždycky zbývá nevinnost.
Nevinnost má blízko k tuposti.
Obávám se, že to vzdám a budu se nudit.
-Sledují vás? -Ne. Kde jsou Maďaři?
-Snaží se zbavit špiclů. -Dlouho jsem v Prátru nebyl.
-Mám tu článek o studentech. -Snad ho cenzura pustí.
-Řekl bych, že je slušný. -Neměl chodit v uniformě.
-Poznají ho. -Taaffe dnes slídí jinde.
Dovolte, abych vás pozdravil, princezno.
Co vás k nám přivádí, princi?
-Navštívím krále. -Proč? -Požádám o vaši ruku.
-Nepůjdete na skleničku? -Neznám vás.
-Jste tu tak sama... -Není sama. -Omlouvám se.
Račte prominout.
Lžete...
-Já? -Že jste tu se mnou.
Nebo se známe? Nablízko bez brýlí nevidím.
-Stoupnu si dál. Ne, neznáme se. -Pak bych s vámi neměla mluvit.
-To neměla. -Stejně vám musím poděkovat.
-Co jste zač? -Ďábel. Jdu si pro vás.
-Proč? -Usmažím si vás nebo opeču.
-Slitování, pane ďáble. -Nikdy!
-To bylo smutné. -Za lásku ji stihl trest.
Přestávka!
-Opravdu vás neznám? -Vidíme se poprvé.
To je úžasné!
-Platím já. Ale moc vám nedám. -Nevěříte mi? To bolí.
Podívejte!
Vedle! Co jsem říkala?
Vedle! Je to dost jednotvárné.
-Zase vedle! -Zásah!
Důstojník po mé levici dostane láhev vína.
-Pane! -Ať si nás nevšimnou.
-Těšila jsem se na víno. -"Co tě čeká, to tě nemine", víte?
-To byla žízeň! -To ano. -Matka říká, že se neumím chovat.
-Opravdu? -Ne, měla jsem 7 vychovatelek.
-Musela jste být kvítko! -Možná.
Vám rodiče rozuměli? Řekla jsem něco směšného?
Spíš smutného. Už vím, proč máme rodiče.
-Aby nám nerozuměli. -Mé děti to nezažijí.
-Máte nějaké? -Ne. -Jste zasnoubena?
-Zatím jsem jen "partie". -Má někdo šanci?
Ano, ale je to ňouma.
-Nezatančíme si? -Chtěla jsem se zeptat sama.
Nevychovaná dáma si to může dovolit, ne?
Jste skvělý tanečník. Bože! Musím zmizet, promiňte.
Na taková místa by vůbec neměla chodit.
-Oholil jste se, bratranče Johne? -Nepoznají mě. Jedu z Budapešti.
-Hrabě Karolyi. -Těší mě.
-Jsem zvědavý na zprávy. -Za prvé:
Karolyi povede maďarské povstání.
Vysvětlím vám to: Svrhneme v Maďarsku režim.
Musíme mít podporu intelektuálů a důstojníků.
A obyčejných lidí. Slovo vašeho bratrance Johna má váhu.
Když budete stát za námi, získáme podporu všech tříd.
Vyřiďte, že maďarské požadavky podporuji.
Věřím na svobodné volby, ale musíte zůstat v císařství.
-Čekal jsem víc. -Maďarsko se nesmí odtrhnout.
Chci císařství zachránit, ne je rozbít.
Buď Bohu chvála za každý váš nový den, Výsosti.
V 11 hodin se máte setkat s císařovnou Alžbětou,
ve 14 hodin poobědváte s princem z Walesu.
Zítra máte tenis.
-Připněte mi řád. -Tohle nesmíte!
Taaffe a jeho špioni to zakázali?
-Všichni jste proti mně! -Výsosti...
-To je proti migréně. -Trápí vás?
-Mám strach z bolesti... -Vaše matka mě žádala,
abych vám pomohl.
Dnes ji uvidím... Ale dělám to jen kvůli ní!
Ať žije Rudolf!
Ať žije korunní princ Rudolf!
-Kde je matka? -Ve skleníku.
-Nechce ceremoniality. -Tím líp. -Prosím.
Víte, čím hnojí kamélie v Anglii?
-Lístky čaje. -Uděláme to také, Veličenstvo.
-Lístky čaje! -Pije vůbec někdo ve Vídni čaj?
Zkuste britské vyslanectví.
-Jsi rád, že mě vidíš? -Ano. -Nemusels čekat.
Je pro mě rozkoš poslouchat váš hlas.
Matko! Přijela jste na výročí mé svatby.
Smazala jste 5 hrozných let. Půjdeme ven?
Zase zítra, Fritzi. Vypadáš unaveně.
Trávíš noci u Sachera, že? Doneslo se mi to do Anglie.
Co tvoje migréna? Je to lepší?
Vím, na co se ptáte. Beru morfium, ale míň.
Dnes jsem ho kvůli vám nevzal. Nasadila jste na mě špiona?
-Máme tě s Loschkem rádi. -I otec si myslí, že mě má rád.
-Má tě rád. -Nedává to najevo.
-Ty jemu taky ne. -Jsem šťastný, že vás vidím.
-Milá slova... -Proč pořád mizíte?
-Nikomu nedáte sbohem. -To slovo nesnáším.
Je děsivě konečné. Proto ho neříkám.
-Co má vnučka? -Je kouzelná.
-Nic po nás nezdědila. -Třeba geny zdědí další generace.
-I šílenství. -V této rodině se o něm nežertuje!
Nikdy!
-Rád vás vidím, Eduarde. -Já vás taky.
Je to vaše nebo moje hymna? Nemám hudební sluch.
-Hrají Pochod Radeckého. -Aha.
-Připraveni. -Hoyosi! -Naše garda. -Je skvělá.
-Co královna Viktorie? -A co vaše máti? -Vy ji znáte víc.
-Výborně! -Je Buffalo Bill pořád v Londýně?
Přijede do Německa. Myslí, že ho císař přijme k vojsku.
-Chudák Vilém! -Nemůžu ho vystát.
-Ještěže nejsem taky váš bratranec. -Britské vyznamenání! Je hezké.
-Mohl jsem být váš otec. -Ano? -Zbláznil jsem se do Alžběty.
Je překrásná, ale moc rychlá. Nikdy jsem jí nestačil.
Vezu jí dva lovecké psy, aby si vylepšila smečku.
-Proč bývá koberec červený? -Kvůli atentátům.
Na červeném koberci není vidět krev.
Skvělé!
-Odkud je? -Z Maďarska.
V Británii máme všechny možné rasy,
ale tak úžasně tančící Maďarka se tam nenajde.
-Jednou můžete Maďarsko anektovat. -Matce je 85 let.
-Teprve 85 let! -Císaři je 60. Teprve 60!
Ach bože... Čekáme, až zdědíme trůn.
Přece nekončíte se životem, Rudolfe.
Berte věci, jak jsou, nebo se z čekání zblázníte.
Říkají, že jsem chlípník.
Aspoň něco získám a poznám život.
Užívám si, než budu král. Koneckonců, proč o to tak stát?
Otec by vám řekl, že vládnout je osud, božské právo.
Nebuďte cynický. Váš otec umí vládnout.
-Je obratný diplomat. -Brání se novým myšlenkám.
Živí jsou naši studenti. Jsou výbušní a nadšení,
ale pro něj jsou to rozbíječi a zrádci.
-Mariko! -Je překrásná!
-Nádherná! -Kvůli vám se víc oblékla.
-To nemusela. Umí anglicky? -Ne.
Matka mě nenutila učit se cizí řeči. Asi úmyslně.
To, co chcete vyslovit, je obecně srozumitelné.
-Musím odejít. Státní zájmy... -Musíte?
Modré dveře... Privátní schodiště.
Posaď se, drahá. Napij se šampaňského.
-Právě šel nahoru. -Dobře.
Výborně, Vaše Výsosti.
-Pořád tady trčel! -Teď ne... -Dobře.
Musíme předstírat, že jsme hrozně zaměstnaní.
-Máme půl hodiny a policii za zády! -Stejně si zničím pověst.
-Bravo! -Třeba mě nechávají vyhrát.
-Nesmysl! -Vy jste zase vyhrál derby.
-Třeba je vyhraju i letos. -Vyloučeno!
-Kde máte malé neteře? -Mezitím vyrostly.
-Asi jste je nepoznal. -Rád bych je viděl.
-Jistě. -Tohle vám pomůže. -Díky.
-Kdo to byl? -Bratr Heleny Vetserové.
-Tu neznám. -Baronka nebyla přijata u dvora.
-Ale jeho jsem doporučil do klubu. -Jste dobrý přítel.
-Pojďte k nim se mnou. -Po zápase.
-Kdo je to? -Arcivévoda.
Korunní princ...
Kde má ženu? Měla by si ho víc hlídat.
Těší mě, drahá baronko a malý čertíku.
Je z vás mladá dáma. Hanno, Georgi!
-Jsem rád, že vás vidím. -Vévoda Miguel Braganza.
Chytal jsem kdysi s vaším strýcem ryby.
-Mary, mám plán. -Ano?
Vaše rodina prý nebyla přijata u dvora.
-Nejsme ze starého rodu. -Je to urážlivé.
-Představím vás princi. -Děkuji.
Už jsem se s arcivévodou Rudolfem setkala.
Nemám důvod setkání opakovat. Vyřiďte mu vzkaz.
-Jaký? -Že podvádět je neslušné.
Už ve škole nám říkali: Nevěřte princům.
-Na koho se směješ? -Proč se Larischové říká chřestýš?
-Má taky v zubech jed. -Stockhausenová se moc nesměje.
-Vypadly by jí zuby. -Co to má na sobě?
-Tapety? -Vypadá to jako prapor.
Její dcera Líza je hezká, ale hloupá.
Skoro jako její táta, který chce být velvyslancem.
Kdybych usnul, hraběnko, taktně mě vzbuďte.
Asi se o tu dívenku začnu zajímat.
-Povedlo se. -Co? -Taktně jste mě vzbudila.
-Poklonil se! -Komu? -Kateřině Schrattové.
-Proč? -Je jeho metresa. -Ale Lízo! -Ví to kdekdo.
-Co dělá metresa? -Znáš madam Pompadour?
Náš císař je jako Ludvík XV. a Schrattová je jako Pompadour.
-Aha. -Dobrý večer.
Tady je naše krasavice! Maminka tu není?
-Je ve vedlejší lóži. -Můj úmysl by ji potěšil.
-Představím tě císaři. -Mě?
Pojď. Trošku barvy ti neublíží.
-Ukaž své přednosti. -Můj otec...
-Mám říct, že chce na ambasádu? -To císaři neříkej.
-Uvedu tě radši k princi. -Tomu to můžu říct?
K tomu jsou jiné, vhodnější chvíle!
Nemluv vůbec, víš? Některým ženám to prospívá.
Ukaž se mi.
-Na Balkáně.... -Výsosti! -Promiňte.
Díky za vysvobození.
Baronesa Stockhausenová, Vaše Výsosti,
dcera barona Stockhausena.
Šampaňské?
Giselle je na můj vkus moc sentimentální kus.
Už zvoní. Běž sama, nemáš to daleko.
-Ještě nepotřebuji kuplířku. -Ještě ne?
Nehýbejte se, prosím. Držte koně.
-Sukně potřebuje popustit. -Jen co je nutné.
-Sleduj, co dělá sukně za jízdy. -Ovšem.
Vypadá nádherně.
Nádherně!
Dobrý den.
-Vítám tě. Jaké to je? -Úžasné.
-A sukně? -Také. -Musí se vyzkoušet na koni.
Nejlíp vám sluší, když jedete na koni.
Když jsem byla malá, dělala jsem krasojezdkyni.
Ve vesničkách mi platili. Byly to krásné časy!
A co ty? Měls pěkné dětství?
-Jen když jste zde byla. -Stonala jsem.
-Musela jsem pryč. -Přijela jste na důležité dny.
Na mé přijímání, narozeniny, svatbu.
Měla jsem ji při pohledu na to děvče zarazit.
-Byla jsem tu jeden zásadní den. -Který?
Když ses mi narodil.
Víš, že tu melodii hraješ celý den?
-V tomto místě zvedá Giselle. -Musí být vyčerpaný.
Zvedá ji pořád!
-Hraběnka Larischová. -Dobře že jste doma.
-To je milé překvapení! -Hraj dál, Mary.
-Máš něžný úhoz. Sluší ti to. -Sednete si? -Ne.
Mám ráda pohyb, udržuje hezkou postavu.
Diana Metternichová snad tloustne samovolně.
V opeře by měla mít zvláštní křeslo.
Ani do lóže se nevejde, ale nikdo to nepostřehl.
Všichni se dívali na Mary a ptali se na ni.
Hraj.
Rudolf tě chce vidět. Netvař se tak!
Hraj, já se přidám. Mluvil o tobě celou hodinu.
Ta melodie je jiná! Hraj hlasitěji.
Chce tě vidět. Půjdeš se mnou k němu?
Nech to na mně... Musím běžet!
Musím si jít vyzkoušet nové šaty.
Na shledanou, Heleno. Na shledanou, Hanno a Mary.
Může jít Mary se mnou? Má báječný vkus.
-Není pozdě? -Půjčte mi Mary na pár hodin.
-Nechci být sama. -Dobře. Převlíkni se, Mary.
-Můžu jít? -Ano.
-Přijď brzy. -Ano. -Můžu taky? -Jsi moc mladá.
Nemějte o Mary starost. Jsem tak zaměstnaná!
Moc spěchám!
Nebuď nervózní.
Hyje!
Ukaž se... Trochu tě napudruju.
Oči si nech tak. Máš nádherné oči.
-Nemáš strach? -Vůbec ne.
Usmívej se. Rudolf nesnáší vážné lidi.
Protáhlých obličejů má kolem sebe až moc.
-Bratfischův kočár. -S Larischovou. -S tou dávno ne.
-Dobrý večer. -Využij příležitosti.
Uvědomuješ si, že jde o budoucnost?
A třeba získáš také minulost.
Tudy, prosím.
Račte.
Račte dál.
"Nevěřte princům."
To mi od vás vyřídil Eduard z Walesu.
Myslel jsem, že dostanete strach.
Z čeho?
Z těchto pochmurných míst, nebo ze mě.
S vámi se přece nemusím bát ničeho.
Tak tady žijete?
Budu si moci představit, jak sedíte ve svém křesle.
Není moc elegantní... Řeknu si:"Teď píše u stolu."
-To je snubní prsten Ludvíka IX. -Není zlatý.
-Ani stříbrný! -Je jako manželství: ze železa.
Měl úplně drobné prsty, jako já.
-Tohle bych nesnesla. -Dal mi to bratranec Ludvík.
-Jako připomínku, že žiju. -Ludvík?
-Myslíte Bavorský? Ten, co... -To jsou žvásty, byl jen...
...zvláštní, nebyl šílený!
Nikdo přesně neví, jak zemřel.
Odložíte si klobouk a plášť?
-Není tu zrcadlo. -Je vedle.
-To je vaše lůžko? -Stačí mi, moc toho nenaspím.
Hraběnka mi napudrovala nos. Vypadám hrozně...
-Něco je špatně? -Ne. Jste jiná, než jsem čekal.
Jaká?
Kdybyste byla jiná, bylo by to jednodušší.
-Nerozumím. -Hraběnka pudruje ženám nos.
Se všemi to začíná i končí vždycky stejně.
-Tohle pro vás není, poznám to. -Jsem ráda.
-Děkuji, Výsosti. -Rudolfe!
Děkuji, Rudolfe. Kdy vás uvidím?
Zítra. Najdu způsob, jak to zařídit.
Škoda těch lahůdek.
-Určitě se vyhodí. -Myslela jste vážně,
-že se nemá věřit princům? -Ano.
-Zavolejte Bratfische. -Ano, Výsosti.
-Dobrou noc, lásko. -Jak sladce to zní.
Dobrou noc, má lásko.
Dobrá, Hoyosi. Odbočte!
-Bude to tak pořád? -Ne. -To jsem ráda.
Proč jenom musíš být habsburský princ?
Jsou stejní jako ti, co chtějí svrhnout Habsburky.
Ne, pro ně je monarchie institucí.
Doufám, že maďarské povstání nebude krvavé.
Revoluce se málokdy obejde bez krve.
-Ať žije císař! -Ať žije Rudolf!
-Ať žije císař! -Ať žije korunní princ!
Ať žije Rudolf! VÝSTŘEL
Ať žije korunní princ!
-Bál jsem se o vás. -Děkuji.
-Projevils nečekanou ohleduplnost. -Tak by se choval každý Habsburk.
Dnes ses choval tak, jak bych od syna očekával.
-Děkuji za krásný dárek. -Poděkujte Rudolfovi.
-Nesmím vybrat nic sama. -Poděkujte Erzsi za dopis.
Doufám, že se mi ho podaří rozluštit.
Rudolfe, zůstaň tady na okamžik.
Tvé dnešní gesto jsem mimořádně ocenil.
Jako tvůj otec bych rád o tobě věděl víc.
Neposkytl ti Eduard z Walesu nějakou radu?
Taaffe má špicly i u Sachera?
-Eduard má o tebe obavy. -Takový proutník?
Nevytýkám ti tvůj soukromý život.
-Nemám nic proti tvé herečce... -Já proti vaší herečce taky ne!
-Tvůj veřejný život... -Nestojí za řeč.
Recepce zvládne každý. Chci se věnovat státním věcem.
-Až změníš své názory! -Mám potlačit to, čemu věřím?
Dám ti otcovskou radu: Nedůvěřuj lidu.
Je to stejná chátra jako ta, co zaútočila na palác,
když mi bylo 8 let, a zabila Marii Antoinettu.
Lid si nemůže vládnout sám!
Obdivuješ osvícené státy, jenže se pleteš.
I republiky vedou války, mají své chudé a bohaté.
Jejich policie a soudy za moc nestojí.
-Posloucháš mě? -Nesouhlasím.
Z moci plyne odpovědnost.
Nepustíte moc z rukou!
Nejsem víc než politický eunuch!
Jak by se ti líbilo být generálním inspektorem?
-V tolik jsem ani nedoufal. -Dostaneš hodnost generála.
Budeš inspektorem všech našich armád i vlády.
-Poprvé nemám co říct. -Budeš muset hodně cestovat.
Zastoupíš mě také na manévrech v Praze.
-Otče! -Jsi spokojený?
-A vděčný. -Dobrá, běž zahájit tanec.
A vyřiď Taaffemu, že s ním chci mluvit.
-Veličenstvo? -Je opravdu jiná?
Je. Měla by si vzít Miguela Braganzu.
Portugalský král je mi zavázán. Jaká je Braganzova rodina?
Bohatá, kosmopolitní... A hodně cestuje.
Pokud budou komplikace, tak se nacestují!
Třeba kolem světa.
Pal!
Každá hlučná zbraň je působivá.
-Jaké má zvýšení? -Jaké má zvýšení?
Obávám se, že nevím, Vaše Veličenstvo.
Jaké má zvýšení?
Navrhujeme zbraň do výroby, a musíme se ptát četaře!
Buď by ho měli povýšit, nebo my se musíme vzdělat.
Je třeba promazat zbraně a poučit vojáky.
Zapište si, že péče o koně není dobrá.
Ty mapy mají jedinou výhodu: zmatou nepřítele, nejen nás.
Zrevidujte je
a zjistěte, jak důstojníci umějí číst mapy.
Pozor!
-Korunní princ! -Je to pro mě pocta.
Potřebuji vás. Jedu na přehlídku do Lince.
-Musím vidět Mary. -Bruslí na jezírku.
Promiňte, musím už jít.
Mám prosbu, Výsosti. Buďte trpělivý.
-Nerozumím vám. -Mary je jiná než ostatní.
Tahle záležitost by jí mohla ublížit,
zbavit ji možnosti, aby byla ještě s někým šťastná.
To není z vaší hlavy. Navedl vás hrabě Taaffe?
Myslel jsem, že nic neví.
Takže to ví otec taky.
Tak proto mě jmenoval inspektorem!
Tvářil se, že mi důvěřuje. Byl jsem mu vděčný!
Ovšem jemu šlo o to, abych cestoval!
Neříkala jsem to jen proto, že to chtěl Taaffe!
Buďte si jistá, že já Mary neublížím.
-Nejsi překvapená? -Někdy vím, že se zítra sejdeme.
Včera jsem to věděla.
-Čokoládu. -Víno.
Vzala jsem s sebou bratra. Je tamhle s kamarády.
Vidím líp na něj než na tebe. Brýle nenosím z marnivosti.
-Pohubls. -Mám starosti.
-Nevím, co bude, až budu pryč. -Máš proč žárlit. -Ano?
Braganza mě požádal o ruku přes portugalského krále.
A strýci nabídli vyslanectví v Brazílii.
Měl jsem to čekat. Císař má nejdelší uši v Evropě.
A já mám nejčervenější nos, viď?
-Děkuji. -Zdržíš se?
-Pár hodin. -Dostávals dopisy?
-Denně. Ale co teď? -Co?
Budou kopie dopisů posílat Taaffemu.
Nikomu neubližujeme! Vlastně ano, máš ženu a dítě.
-A jednou budeš vládnout. -Co se děje?
Nic.
-Je to beznadějné. -Není.
-Podívej se na mě. -Dívám se...
Teď odjedu na přehlídku v Linci.
Zatím si opakuj: "Potrvá to, ale jednou budeme spolu."
"Nic nás nerozdělí."
-Scházejí se na veřejnosti! -Rudolfovi je všechno jedno.
-Dělá, že mé muže nevidí. -Je těžké zakázat lásku.
Jenže tento skandál pošpiní Hasburky po celé Evropě.
Budou o nás psát!
-Mohl bych to zařídit já... -Splním panovníkovo očekávání.
Žádala by to po mně většina otců, pokud by měla tu moc.
Stačí mi oprávnění, nepotřebuji přímý rozkaz.
-Jsou jisté možnosti. -Dám vám to oprávnění.
-Kdo to psal? A nelži! -Proč bych lhala?
Věříš člověku, který se nepodepsal?
Řekni, že to není pravda...
Máš milence! Scházíte se spolu!
Už chápu ty věčné nákupy a projížďky!
-Jak se jmenuje? -Miluje mě.
-Jméno! -Neřeknu.
Taková hanba! Kdo to ještě ví?
Odpověz!
-Nesmím, nejde to! -Výborně!
-Mám tě poslat do ciziny. -Ne!
-Udělám to. -Ne! -Řekni jeho jméno! -Ne!
Nebudeš chodit ven, dokud ti nesbalíme věci.
Máti!
-Nejsi se svou funkcí spokojen? -Ne!
Nemám autoritu, jsem loutkový princ.
Po svém návratu rezignuji, a neptejte se proč.
-Ale já se ptám! -Jmenování do funkce mě blažilo.
-Myslel jsem, že je důležitá. -Je důležitá! -Kdepak.
Chtěl jste jenom, abych cestoval.
Mohl jste ze mě udělat třeba vyslance až v Číně.
Malér je, že bych nechtěl odjet sám.
Buď Bohu chvála za každý váš nový den.
-Kdy jsem šel spát? -Skoro k ránu.
Na dnešek připravte civil. Ať Bratfisch přiveze baronesu.
-Čeká na vás baronka Larischová. -V tuto hodinu?
-Uveďte ji! -Sem? -Proč ne?
Kdysi tu strávila dost nocí.
-Promiňte, Výsosti. -Oč jde? -Mám zlé zprávy.
-Oč jde? -O Mary.
-Matka ji poslala pryč. -Co matka ví? -O vás nic.
-Kdo jim to řekl? -Taaffe.
-S otcovým vědomím? -Taaffe bez něj neudělá nic.
-Kdy ji odvezli? -Au! -Kde je?
Odvezli ji včera v noci.
Nemohu vůbec nic dělat! Věřte mi!
-Žádám okamžité přijetí. -Dnes císař nikoho nepřijme.
Zvlášť vás ne. Vás jmenoval výslovně, Výsosti.
Prosil bych vodu.
-Napijte se a zahoďte zbraň. -Nechci víno, zatemňuje hlavu.
František je mrtvý!
Rudolf je mrtvý! Karel je mrtvý!
Vy všichni jste mrtví!
-Nabij mi zbraň! -Nabijte ji.
-Jste unavený, půjdeme domů. -Domů...
Musel bych čekat na svého otce den!
-Muselas čekat na svého otce? -Ne, Výsosti.
Ani jsem ho neznala.
Mému otci se líbíš. Mně se taky líbíš, Mizzi.
-Hned ti to dokážu. -Tak se mi líbíte, Výsosti!
Dejte to sem! Generální inspektor musí mít zbraň.
Pánové, při hraní máte oči zavřené...
A je to! Teď spěte jako hodný chlapec.
-Vzbuď mě, až otec pro mě vzkáže. -Nebojte se, budu vzhůru.
-Kdo to přišel? -Jsem Mizzi, přišli jsme spolu.
Odpusť mi. Choval jsem se večer strašně.
-Jako ubožák! -Odpouštím vám.
-Lehni si. -Nechci si pomačkat šaty.
-Koupím ti nové. -Nelamte si s nimi hlavu.
Prospěte se.
Odpusť mi.
Poslali ji pryč.
-Vědělas to? -Ne.
Spěte už.
-Odejdu! -Co je, Výsosti?
Kam chcete jít?
Ludvíkův snubní prsten. Přečti, co je uvnitř.
13.1.1889. To je dnes!
S.V.L.D.S.
Znamená to: "Spojeni v lásce do smrti."
Nikdy jsem nepomyslel na Benátky v dešti.
Teď budu déšť milovat. Je moc krásný.
-Jsi jako dítě slunce. -Déšť není smutný.
-Je to tanec. -A někdy pláč.
-Tanec! -To by mě nenapadlo.
Lidem se spíš zdá, že tančí sněhové vločky.
Pro mě sníh znamená spánek a déšť život.
Poslouchej.
Mary spánku a sněhu, bezmezně tě miluji.
Teď vím, že tě taky miluji. Myslela jsem na tebe.
Jen na tebe. Vzpomínáš, jak jsem řekla:
Někdy vím, že tě zítra potkám.
Včera to tak bylo.
-Nezhasínej! -Stydím se. -Musím mít světlo.
-Bojím se tmy, víš? -Má lásko...
Už nikdy se nebudu stydět.
-Kdo ti dovolil odjet? -Nikdo. -To inspektor nesmí!
-Rezignoval jsem! -To nepřijímám! Půjdeš před soud!
Tys poslal papeži žádost o rozvod?
Mé manželství je všem k smíchu. A žádost je moje věc!
Nedovolím, aby se někdo cizí pletl do našich věcí.
Obrátil ses na Řím, ponížils nás!
-Doporučil jste odmítnutí? -Rozhodli to sami.
Rozvod nepovolím! Ta tvá ženská, Vetserová,
v životě do tohoto mocnářství nevkročí!
-Tvá pečeť? -Nic pro mě neznamená.
Vzdám se všech titulů a opustím Rakousko navždy.
Co když tvou abdikaci nepřijmu a nechám ti vzít pas?
Máte další možnosti.
-Můžete mě dát zavřít. -Postavím tě před soud!
Rodina té ženské tě prokleje, její děti budou bastardi.
Budou je ponižovat, i když budou Habsburci!
Přijde do pekel, kdo poskvrní svátost manželskou!
Tvá dcera Erszi tě jednou odsoudí.
Budeš pro ni cizoložník a vlastizrádce!
Ti muži dole jsou Chorvati, Slovinci, Češi, Maďaři.
Dodržují zákon.
Na můj rozkaz jsou ochotni zemřít.
Myslel jste vážně, že se Mary nesmí nikdy vrátit?
Nechci ublížit jí ani její rodině.
Záleží na tobě, jakou bolest jim způsobíš.
Svolím k vašemu setkání, pokud se pak už neuvidíte.
-Nevěříte, že ji miluji? -Nevěřím, že je to vážné.
Do konce měsíce bych chtěl být s ní.
Bez policajtů a špiclů.
-Dej mi své slovo, že splníš slib. -Máte mé slovo.
Prospala jsem celou noc. Kde to jsme?
V Mayerlingu.
-Létají pomalu. -Taky střílíte pomalu. -Nesmysl!
-Moc ponocujete a pijete. -Blbost!
Nikdy se nesmířím s takovým zabíjením.
Jako kluk jsem zvířata radši studoval.
-Teď je zabíjím. -Výsosti, podívejte!
Nech ji!
-Moc to lovci neusnadňuješ. -Ani nechci.
-Co mám ještě udělat? -Nic. Buď svůj.
Výsosti, právě přijeli naši přátelé.
-Johne! -Karolyi se vrátil z Maďarska.
V Budapešti se chystá demonstrace. Víte, co stojí na plakátech?
Princ Rudolf, náš král. Musíte se rozhodnout, Výsosti.
Lajosi, jsi Maďar. Vysvětli mu situaci.
Jedině tak zachráníme Maďarsko pro císařství.
Rozhodněte se!
-Co když císař pošle armádu? -Bude občanská válka.
Prohlásíme vás králem nebo místokrálem.
-Kdo je to? -Přátelé.
-Čí? -Naši.
Uvítejte je, povězte jim, že jste s námi.
Jak se jmenují?
Jednou se snad s námi spojíte. Doufám, že to bude brzy.
Právě jsem skolil největšího medvěda.
Povedené... Odvezte Mary do Schönbrunnu.
-Počkejte tam na mě. -Pořádají bál pro Eduarda.
-Chci pozvání pro Vetserovy. -Ale Rudolfe...
Litoval jste, že nebyli přijati u dvora. Napravíme to.
Cvok! Pravý Habsburk!
-Pojď, vem si! -Co tady vyvádíš?
To je ta srna. Je tu krásně, takový mír.
-Víš, co jsem říkala o sněhu? -Že je to spánek.
A déšť je jako tanec.
-Proč... -Co? -...jsi vzdychl?
-Tak těžce... -Vzpomněl jsem si na Vídeň.
Nechce se mi ke dvoru, i když tam bude matka.
-Nejsi nešťastný kvůli mně? -Naopak.
Jsem šťastná.
Přála bych každému, aby někoho miloval.
-Co ještě? -Aby ten někdo miloval jeho.
-Ještě čaj? -Ne. Máte báječné sušenky.
-Ale tloustne se po nich. -Budete si ještě přát?
-Jste dlouho u arcivévody? -Od jeho 12 let.
-Jste šťastný? -Býval uzurpátor.
-Máte ho rád? -Jako vy.
-Mám ho velmi rád. -To jste řekl krásně. Děkuji.
-Ohlaste mě, Loschku. -Je pryč, čeká na císaře.
Přijela jsem nečekaně.
Můžete dát kytky do vody?
Když už jsem tady, napíšu mu vzkaz.
Omlouvám se.
Měl jste mě upozornit, Loschku. Teď už jděte.
Chtěla jsem vědět, jak se synovi daří.
-Jak vypadá? -Zdá se mi uštvaný, Veličenstvo.
Nehodí se pro život, který jsme mu určili.
To asi nikdo. Neznám vás.
Vím, že syn vás miluje. Sedněte si, prosím.
Jste milejší, než mi říkali. Kolik je vám let?
-Dvacet. -Dvacet...
To už jsem byla nešťastná. Ale mladý člověk neumírá.
-Vídeň není pro mladé. Odjeďte. -Miluji tuto zem.
Já ji miluji také. Jako Rudolf a jeho otec.
Jsme takoví, jací jsme, ale musíme být, jací máme být.
Děti si hrají na krále, my na pastýře.
Někdy dokonce taky na cirkusáky.
Slyšíte?
Tady uslyšíte vrznutí dveří i cinknutí příboru.
Není tu opravdové ticho, člověk není nikdy sám.
A přece je tak osamělý.
Když se ženil, řekl mi: Pomodlete se za mě.
Když jsem se ptala proč, odpověděl:
Modlete se, abych se nezamiloval.
Dovolte, abych vás políbila, dítě.
Jste drahá mému srdci.
-Dobrý večer, Heleno. -Dobrý večer.
-Baronka Vetserová je dost nervózní.
Nikdy nedostala pozvání ke dvoru a teď ji zvou na bál, nediv se.
-Jestlipak víš proč? -Má matka se dozvídala všechno poslední.
Vida!
Držela jste v tajnosti své rozhodnutí, má drahá.
Do poslední chvíle jsem váhala.
Víte, jak mám tohle nerada.
Všichni sledují, jak jsem zestárla.
Doma budou vyprávět, že jste nejkrásnější císařovna.
Ti toho napovídají!
-Ať se baví, ať tančí. -Hudbu prosím.
Po vás si zatančím s matkou já.
Určitě zastaneš otcovo místo.
Jako tanečník mě může zastat kdykoli.
-Stalo se něco? -Nemohu o tom tady mluvit.
Smím požádat o tanec vaši dceru, baronko?
Dovolíte, aby se mnou zahájila ples?
Když Vaše královská Výsost žádá...
-Veličenstvo! -Klid, jsi rakouská arcivévodkyně.
-Jak dlouho ještě? -Dívej se na mě.
Usmívej se. Chci, ať nás všichni vidí.
To je lepší. Řekni mi něco.
Dobrý večer, Vaše Výsosti. Dobrý večer, má lásko.
Odveď mě pryč!
To bylo naposled, máte mé slovo.
Baronesa Vetserová.
Její osud byl zdrojem vašeho velkého zájmu.
Jste půvabná. Můžete od života očekávat mnoho.
-Vaše Veličenstvo je laskavé. -My se už známe.
-Snad jsou naše sympatie vzájemné. -Vaše Veličenstvo je laskavé.
Jdu si odpočinout. Navštivte mě před odjezdem,
ale ať to není moc pozdě.
Jsem na tebe pyšný. Bože, jak jsem pyšný!
Naše děti se jednou budou pyšnit svou matkou.
Hoyosi!
Eduarde!
-Pozvěte mě do Anglie. -Rád vás uvidím.
Chtěl bych tam žít.
Rudolfe, musíte myslet na starou dámu.
Osobně vás má ráda, ale politicky...
-Jednou budete král. -Nebudu moci dělat, co chci.
Co mám dělat?
-Udělejte to, co já. -Co uděláte?
Vrátím se k manželce.
-Je šílené se ukazovat veřejně! -Udělal jsem to schválně.
-Nebudu se chovat jako sluha! -Otec se zlobí.
Vím, to dítě je kouzelné.
Spoléhal jsem, že uvidí, jak je jiná!
-Dá se to řešit. -Jako můj otec a Schrattová?
Chci si ji vzít, chci děti. Nechci pokoutní romanci.
To já jsem uvedla Schrattovou do otcova života.
Nechtěla jsem zůstat zde a sdílet s ním lože.
Neměla jsem právo chtít po něm celibát.
-Vím, že si ji chceš vzít. -Dosáhnu toho.
-Buď manželství, nebo... -Nebo co, dítě?
-Mluvíš jako dítě. -Štvou mě jako psi.
-Zahánějí mě do kouta. -Otec ví, jak ti ubližuje.
Ubližuje i sobě, protože je pyšný jako ty.
Tentokrát má pravdu. Pojď od toho okna.
Ať neumřeš ty nebo já na zápal plic.
Máti, zbývá mi poslední možnost.
-Nabízejí mi maďarský trůn. -Nesmysl!
Odvez tu dívku co nejrychleji za hranice.
Můžou ji poslat do kláštera, odkud se nikdy nevrátí.
Jsou na to dost šílení.
Už musím jít. Děkuji vám za všechno.
Vyřiď jí, že ji mám ráda, protože má ráda tebe.
Doufal jsem, že se nikdy nezamiluji.
-A teď jsem velice šťastný. -Nejsi.
Ale jsi velice hodný.
-Dobrou noc, matko. -Sbohem, synu.
Vaše Výsosti!
Odjíždím.
Ať pozdrží povstání, dokud nepřijedu do Budapešti.
Budete naším králem?
Když tím zachovám císařství, každý pochopí mou velezradu.
Karolyi chce, abyste podepsal proklamaci.
Jako důkaz požaduje i váš prsten.
-Platí podpis tužkou? -Uvidí ho jen Karolyi.
Nevěří mi? Nevyčítám mu to.
Jeďte co nejrychleji.
Jste si sebou jist? Je to vážná věc.
Všechno je najednou vážné. Přeji zdar Hoyosovi i vám.
Na Budapešť!
-Dobře že jedeme do Mayerlingu. -Ano. Byl to hrozný večer.
-Mary? -Co? -Uděláš pro mě všechno? -Ano.
A ty?
Právě jsem to udělal.
Hyje!
Stůj!
Prrr!
-Chceš nás zabít? -Vystupte si!
-Jsme volní? Smíme odejít? -Pro tuto chvíli ano.
Hrabě Hoyosi!
Doufám, že prsten vrátíte majiteli.
-Taaffe vás propustil? -Proč ne? Povstání bylo poraženo.
Takže on to ví... Už nemám jinou možnost.
-Co se stalo? -Taaffe měl 6 praporů,
100 nábojů na každého muže, žádný velitel nebyl Maďar.
-Byl to masakr. -A princ John? -Nevíme, kde je.
-Co Karolyi? -Zastřelil se.
-Taaffe vrátil jenom prsten. -Papíry má u sebe.
Platí podpis tužkou? To už se nedozvíme.
Jak to tehdy řekl Karolyi?
Přijde den, kdy se možná spojíme.
-Čekala bych na tebe. -Musela bys čekat dlouho.
-Bylo by to k nepřečkání. -Odejdu s tebou.
-Co když to bude nemožné? -Půjdu kamkoliv.
Nemohu tě tam vzít. Zahrajte něco jiného.
Loschku, nalejte si. Chci si s vámi připít.
Bez vyzvání bych si netroufl pronést přípitek,
ale mohu teď s vámi mluvit jako muž s mužem?
Nikdy jste nebyl tak šťastný jako dnes.
S vaším svolením připíjím na...
na...
-Poprvé jste něco rozbil. -Podruhé, Výsosti.
Jednou jste po mně hodil břitvou a rozbil zrcadlo.
Rád bys mi něco řekl, ale nemusíš.
Řeknu to za tebe.
Když odejdeš a nevrátíš se zpátky,
mysli na mě, jak budu bloudit světem sama.
Čeká mě krutý život, protože tu nebudeš.
Protože nebudu moci. Nedovolí mi s tebou žít.
-A bez tebe žít nechci. -Rozumím ti, poznals to?
Proč nikdo, ani ty, nechápe, jak moc tě miluji!
Dobrou noc, přátelé. Opatruj vás Bůh.
Je to jen myšlenka na tmu, nic víc.
Co ještě děláš?
Něco dopisuji.
Zavírají se mi oči, asi tím horkem.
-Spi. -Nechci.
Ale nemohu se přemoci.
-Můžeš si to ještě rozmyslet. -Bez tebe nebudu žít.
-Ale prosím tě o jedno. -Ano?
Nechci vědět, kdy to bude.
Bojím se, ne moc, ale přesto se bojím.
-Já také. -Nemusíš. Jsem s tebou.
A vždycky budu. Nechtěla bych tě nechat...
...v samotě.
Z nejnešťastnějšího muže se stal nejšťastnější.
Jsme oba šťastní.
Můžeme si říct "miluji tě navždy",
a víme, že je to pravda.
-Navždycky. -Milovala jsem jen tebe.
Byl jsi má první láska.
Chtěla bych tě vidět... už naposled.
Říkala jsem ti, že někdy, než usnu,
vím, že tě uvidím.
Ano, já vím, že tě uvidím.
-Uvidíme se zítra. -Zítra...
Myslím, že teď budu radši spát.
Dobrou noc, má lásko.
Mary Vetserová, navždy tě budu milovat.
-Promiňte, zaslechl jsem výstřel. -Možná...
-Asi střílel nějaký pytlák. -Asi ano, Výsosti. Promiňte.
Sbohem, Hanno, budu nad tebou bdít z onoho světa.
Tvá oddaná sestra Mary.
Hráli:
Skryté titulky Pavlína Kubíková