Светът е променен.
Усещам го във водите.
Усещам го в земята.
Долавям го във въздуха.
Онуй, що беше, е изгубено навеки.
Защото няма живи, които да го помнят.
ВЛАСТЕЛИНЪТ НА ПРЪСТЕНИТЕ
Започна се с изковаването на Великите пръстени.
Три пръстена за елфите -
безсмъртни, най-мъдри и прекрасни от всички същества.
Седем за джуджетата -
Велики майстори на камъка и планинските тунери.
И девет... Девет пръстена за хората,
които, над всичко, копнеят за власт.
В тези пръстени бе заключена властта над всяка една раса.
Но всички бяха заблудени.
Защото още един пръстен бе изкован.
В страната Мордор, в огъня на Съдбовния връх,
Господарят на мрака Саурон тайно изкова Пръстен-господар
да управлява всички други.
И в този Пръстен вля своята жестокост и зла воля,
за да властва над всяка жива форма.
Единствен Пръстен да ги владее.
Една по една
Свободните земи на Средната земя паднаха под властта на Пръстена.
Но имаше някои, които се опълчиха.
Последният съюз на хора и елфи се възправи срещу Мордор.
И при Съдбовните планини, те се биха за свободата на Средната земя.
Победата бе близо.
Но силата на Пръстена беше несломима.
И точно тогава, когато всяка надежда угасваше,
принц Исилдур вдигна меча на баща си...
Саурон, враг на Свободните народи на Средната земя, бе сразен.
Пръстенът премина в Исилдур,
който получи шанс да унищожи завинаги злото.
Но сърцата човешки се изкушават лесно.
А Пръстенът има собствена воля.
Той предаде Исилдур... на смъртта.
И онуй, що не биваше да бъде забравяно,
бе изгубено.
Историята стана легенда, легендата стана мит.
И цели 2500 години
Пръстенът бе изгубен за света.
Докато дочака шанс
да плени нов носител.
Безценното ми.
Пръстенът премина в създанието Ам-гъл,
което го отнесе дълбоко в недрата на Мъгливите планини.
И там пръстенът го погълна изцяло.
То дойде при мен.
Само мое. Любимо. Само мое.
Безценното ми.
Пръстенът дари Ам-гъл с неестествено дълъг живот.
Цели 500 години той тровеше душата му.
И чакаше в сумрака на пещерата му.
Мракът се промъкна обратно в света.
Полетяха слухове за сянка от Изток,
поверия за ужас, що няма име.
И Великият Пръстен долови,
че времето му е дошло отново.
Той изостави Ам-гъл.
Но се случи нещо, което Пръстенът не предвиди.
Той бе намерен от най-неочакваното същество...
Какво е това? - ...един хобит.
Билбо Бегинс от Графството.
Пръстен. - Изгубено!
Безценното ми е изгубено!
И наближаваше времето,
когато хобитите щяха да определят съдбата на света.
ЛОМИДОЛ
22 септември 1400 година
по летоброенето на Графството.
Торбодън, Хобитово, Западната околия,
Графството, Средна земя.
Третата епоха на този свят.
ЗАДРУГАТА НА ПРЪСТЕНА
"Дотам и обратно:
Историята на един хобит от Билбо Бегинс".
Така... откъде да започна?
А, да...
"За... хобитите".
Те живеят и обработват земята в четирите околии на Графството
вече стотици години,
доволни да не забелязват и да не бъдат забелязвани от Големите хора.
Средна земя е пълна с безброй необичайни създания
и хобитите изглеждат твърде незначителни.
Те не са известни като страшни воини,
нито пък са смятани за изключително мъдри.
Фродо! Някой чука!
Често е отбелязвано,
че единствената страст на хобитите е храната.
Твърде неточно наблюдение
предвид на живия ни интерес и към бирата
и употребата на пушилист.
Но най-дълбоката ни страст
са мирът, спокойствието
и плодородната земя.
Защото всички хобити обичат създанията, що растат.
Да, другите ни намират за скучен народ.
Но точно днес съм особено убеден в една истина:
Никога не е лошо да се радваш на простия живот.
ЧЕСТИТ РОЖДЕН ДЕН БИЛБО БЕГИНС
Фродо, вратата!
Къде ли е това момче?
Фродо!!
Започва Път от моя праг,
безкраен, ограден с трева.
Увлечен в неговия бяг,
и аз ще трябва да вървя
да тропам весело с пети.
Дордето стигна друм голям...
Закъсняваш.
Магьосниците не закъсняват, Фродо Бегинс!
Нито пък подраняват. Те идват точно тогава, когато трябва.
Хубаво е да те видя пак, Гандалф.
Как ще пропусна рождения ден на чичо ти Билбо.
Как е старият разбойник?
Чувам, че празненството щяло да бъде невиждано.
Знаеш го Билбо. Всички мълвят за това. - И сигурно е доволен.
Половината Графство е поканено. Другите ще дойдат и без покана.
И така, животът в Графството продължава
тъй, както през цялата изминала Епоха,
със своите малки събития и бавни промени,
ако изобщо има промени.
Защото тук всичко се прави така, че да трае дълго
и да се предава от поколение на поколение.
И винаги тук, под Хълма, е живял някой Бегинс.
В дома Торбодън...
И това винаги ще бъде така.
Честно казано, Билбо се държи странно напоследък.
По-странно от обикновено, де.
Заключва се в кабинета си.
С часове гледа старите карти, когато мисли, че не го виждам.
Къде изчезна?
Намислил е нещо.
Добре де, не ми казвай.
Знам, че и ти си замесен. - Боже опази!
Преди да дойдеш, Бегинсите бяха много уважавани.
Никакви приключения, нищо неочаквано.
Ако имаш предвид историята с дракона, аз почти не участвах.
Само помогнах на чичо ти да излезе от къщи.
Каквото и да си направил, оттогава си "нарушител на реда".
О, така ли?
Гандалф! Гандалф!
Фойерверки, Гандалф!
Фойерверки!
Гандалф...
Радвам се, че се върна. - Аз също, скъпо мое момче.
Аз също.
Само по въпроси на празненството
Не, благодаря!
Не искам повече гости, пожелания и далечни роднини!
А стари приятели?
Гандалф?
Билбо Бегинс.
Радвам се да те видя! На 111 години. Кой би повярвал?
Изобщо не си се променил.
Влизай!
Добре дошъл!
Чай? Или нещо по-силно?
Имам няколко бутилки Старо лозарско. Реколта 1296-та. Почти колкото мен.
Бутилирано от баща ми. Да отворим ли една?
Само чай, благодаря.
Чаках те миналата седмица. Но ти идваш и си отиваш, когато искаш.
Не съм готов за гости. Има само студено пиле.
А, и малко сирене. Не стига...
Мармалад, ябълков пай...
Няма и десерт? Чакай, има...
Намерих една тортичка.
САМОТНАТА ПЛАНИНА
Искаш ли омлет...
Само чай, благодаря. - Е, добре.
...да хапна? - Разбира се.
Билбо! Билбо Бегинс!
Не съм вкъщи!
Това са Влачи-Торбинсови.
Искат ми къщата. Така и не ми простиха, че живях толкова дълго.
Трябва да избягам от тях. Само висят на звънеца и ме тормозят.
Искам отново да видя планините, Гандалф!
А после да намеря тихо местенце, за да си довърша книгата. Чаят!
Значи се придържаш към плана? - Да, уредено е.
Всичко съм подготвил.
Благодаря.
Фродо подозира нещо!
Разбира се. Все пак е Бегинс,
не някакъв Вържиколан от село Яка стомна.
Ще му кажеш, нали?
Да, да. - Той много те обича.
Знам.
Сигурно би дошъл с мен, ако го помоля.
Фродо все още обича Графството!
Горите, полята, рекичките.
Вече съм стар, Гандалф.
Знам, че не ми личи, но вече го чувствам в сърцето си.
Чувствам се изтънен.
Като масло, намазано върху твърде голямо парче хляб.
Трябва ми почивка. Дълга почивка.
И мисля, че няма да се върна никога.
Всъщност, вече съм го решил.
От Стария Тоби - най-добрия пушилист в Южната околия.
Гандалф, стари приятелю...
Тази вечер ще се запомни!
Шишко Болгер, толкова се радвам да те видя.
Хайде, Сам. Покани Роузи на танц.
По-скоро ще изпия още една бира. - Не, няма.
Върви!
И така, паднахме в плен на три чудовищни трола.
А те се скараха как точно да ни сготвят.
Да ни опекат на шиш? Или да седнат върху нас и да ни смачкат на кайма!
И толкова време се караха за туй-онуй,
че слънцето надникна иззад дърветата
и ги превърна в камък.
Бързо!
Гледайте!
Не, голямата!
Г-жо Вържиколан, така се радвам. Заповядайте.
Всичките дечица ли са ваши? Небеса, не сте стояли без работа.
Билбо?
Влачи-Торбинсови!
Бързо, крий се!
Благодаря ти, момчето ми.
Ти си добро момче, Фродо!
А аз съм голям егоист.
Да, такъв съм. Егоист.
Взех те при мен, когато починаха родителите ти,
но не от благородство, а защото от многобройните ми роднини
само ти показа истински характер.
Пил си домашната бира на Старика? - Не.
Да, но това не е важно.
Важното, Фродо!!!
Всичко с теб ще е наред.
Трябва да я забиеш в земята.
Забих я. - Отвън!
Внимавай, дракон! - Тук няма дракони от 1000 години!
Това си го биваше. - Да вземем друга!
Мериадок Брендифук и Перегрин Тук.
Трябваше да се досетя.
Реч, Билбо!
Реч! - Реч!
Скъпи Бегинси и Многознаевци...
Тукове и Брендифуци...
Ровичковци, Едробузести...
Рогосвирци...
Болгерови... Вържиколановци...
и Гордокраки. - Гордокраци!
Днес е моят 111-ти рожден ден!
Честит рожден ден!
Но толкова години не стигат
за живот сред чудесни хобити като вас.
Не познавам и половината наполовина колкото бих искал
и не харесвам и половината наполовина, колкото заслужавате.
Трябва да се погрижа за някои неща.
Отлагам това прекалено дълго.
За съжаление, трябва да ви кажа, че това е краят!
Заминавам.
Сбогом на всички ви.
Сбогом.
Сигурно си мислиш, че беше много остроумно.
Не видя ли лицата им?
Има много магически пръстени, но не
бива да бъдат използвани без причина.
Само се пошегувах.
Но сигурно си прав, както обикновено.
Хвърляй по едно око на Фродо! - Даже по две, когато мога.
Оставям му всичко. - А този пръстен? И него ли?
Оставих го в един плик на камината.
Не, чакай...
В джоба ми е.
Странно, нали?
В крайна сметка, защо не?
Защо да не го задържа? - Мисля, че трябва да го оставиш.
Толкова ли е трудно?
Не...
Да.
Всъщност, не искам да се разделям с него.
Мой си е. Аз го намерих! - Не се ядосвай.
Ти си виновен да съм ядосан! Мой си е.
Само мой.
Безценният ми. - Безценен?
И преди са го наричали така.
Както искам ще наричам вещите си!
Прекалено дълго е у теб.
Искаш го за себе си ли? - Билбо Бегинс!
Не ме мисли за жалък фокусник!
Не искам да ти го открадна.
Искам да ти помогна.
Винаги сме били приятели толкова години.
Повярвай ми, както едно време.
Остави го.
Прав си, Гандалф.
Пръстенът остава за Фродо!
Късно е, а пътят е дълъг. Време е.
Пръстенът все още е в джоба ти.
Измислих край за книгата си.
"И той заживя щастливо до края на дните си. "
Сигурен съм, че ще стане така, приятелю.
Сбогом, Гандалф.
Сбогом, скъпи ми Билбо.
Започва Път от моя праг...
До следващата ни среща.
Мое е. Само мое.
Безценно.
Гатанки в тъмното.
Билбо!
"Безценното ми".
"Безценно... "
Заминал е, нали?
Отдавна говореше за това.
Но не вярвах, че ще го направи.
Пръстенът на Билбо. Той замина при елфите.
Остави ти Торбодън.
Заедно с всичките си вещи.
Сега пръстенът е твой.
Скрий го някъде. - Къде отиваш?
Имам работа. - Работа?
Въпроси. Въпроси без отговор. - Ти току-що дойде... Не разбирам.
Нито пък аз.
Пази го в тайна. Скрий го.
Графството!!
Бегинс!!
"Година 3434 от Втората епоха.
Тук следва историята на Исилдур, крал на Гондор,
и намирането на Великия Пръстен. "
"Той дойде при мен. Единственият. Богатство на моето кралство.
Всички люде от моята кръв ще бъдат свързани с него.
Защото ще го пазя навеки.
Той е безценен за мен,
макар да го изкупвам с мъка превелика.
Знаците по него започват да бледнеят.
Писмената, преди от ален огън, сега ги няма.
И само огън може да ги събуди отново. "
Графството.
Бегинс.
Тук няма Бегинси. Те са в Хобитово.
Натам.
Със сухо гърло в пек голям вода студена пием, знам.
Но има още много път.
О, сладко чукат капки дъжд, поток тече нашир и длъж,
Но по-прекрасна от дъжда... - Е халба бира в таз ръка!
Напоследък странници бродят из Графството.
Джуджета... и други нездравословни люде.
Готви се война.
Планините гъмжат от орки.
Детски приказки от далечни земи!
Говориш като стария Билбо Бегинс. Откаченият!
И младият г-н Фродо не е с всичкия си.
И се гордея с това. Наздраве, Старик!
Каквото става отвъд границите ни не е наша работа.
Ако не си пъхаш носа в чуждите работи няма да ти се случи нищо лошо.
Лека нощ, момчета.
Лека нощ, о пресладка девойко на златната бира!
Внимавай какви ги говориш!
Не се тревожи, Сам. Роузи разпознава идиотите от пръв поглед.
Така ли?
В тайна ли е? Скрит ли е?
Какво правиш?
Протегни ръка, Фродо!
Хладен е.
Какво виждаш?
Виждаш ли нещо?
Нищо. Няма нищо.
Чакай.
Има някакви знаци.
Елфически писмена. Не мога да ги разчета.
Малцина могат.
Написано е на езика на Мордор, който не бих промълвил тук.
Мордор? - На Общия език това гласи:
"Единствен Пръстен ги владее.
Единствен той ще ги открие.
Единствен той ще ги сбере
и в тъмнина ще ги обвие. "
Това е Единственият пръстен.
Изкован от Черния господар Саурон в огньовете на Съдбовната планина.
Отнет му от ръката на Исилдур.
Билбо го е намерил. В пещерата на Ам-гъл.
60 години Пръстенът тихо е стоял при Билбо,
удължавайки живота му.
Но това време свърши, Фродо! Злото се раздвижва в Мордор.
Пръстенът се е пробудил. Чул е зова на Господаря си.
Но той е бил сразен! Саурон е бил сразен!
Не, Фродо!
Духът на Саурон оцеля.
Силата му е свързана с Пръстена, а Пръстенът оцеля.
Саурон се е върнал.
Орките му се множат.
Крепостта Барад-дур отново се издига в Мордор.
Нужен му е само този пръстен, за да покрие земята в мрак.
Той го търси.
Мисълта му е впита в него.
Защото Пръстенът жадува най-вече
да се върне на ръката на господаря си.
Те са едно - Пръстенът и Властелинът.
Фродо, Той не бива да го открие. - Добре.
Ще го скрием. Няма да говорим за него.
Никой не знае, че е тук, нали?
Нали, Гандалф?
Още някой знаеше, че Пръстенът е у Билбо.
Търсих създанието Ам-гъл навсякъде.
Но врагът го откри пръв.
Не знам колко са го измъчвали.
Но сред безкрайните вопли те са чупи две думи:
Графството! Бегинс!
"Графството. Бегинс. " Това ще ги доведе дотук!
Кой е там?
Вземи го, Гандалф! - Не.
Вземи! - Не ми го предлагай!
Давам ти го! - Не ме изкушавай, Фродо!
Не смея да го взема.
Дори за да го пазя.
Разбери, Фродо!
Ще го използвам, за да творя добро.
Но чрез мен Пръстенът ще придобие ужасна сила.
Не може да остане в Графството! - Не.
Не може.
Какво да направя?
Трябва да заминеш. Бързо. - Накъде?
Напусни Графството. Поеми към Брее.
А ти? - Ще те чакам там.
В странноприемница "Скокливото пони".
И Пръстенът ще бъде в безопасност? - Не знам, Фродо!
Все още нямам отговорите.
Трябва да се срещна с водача на моя орден.
Той е мъдър и силен, ще знае какво да стори.
Остави името Бегинс. То е опасно извън Графството.
Пътувай само през деня, избягвай пътищата.
Ще минавам напряко.
Скъпи Фродо! Хобитите наистина са невероятни създания.
Можеш да ги опознаеш за месец.
Но и след 100 години пак може да те изненадат.
На пода!
Проклятие, Самознай Майтапер! Подслушваше ли ни?
Никак даже! Кося тревата под прозореца!
Не е ли малко е късничко?
Чух крещене. - Какво чу? Говори!
Нищо важно. За някакъв пръстен, Черен господар и края на света...
Г-н Гандалф, пожалете ме! Не ме превръщайте в нищо неестествено!
Така ли?
Може би...
Измислих по-добро наказание.
Хайде, Самознай, не изоставай.
Внимавайте и двамата.
Врагът има много слуги.
Птици, зверове.
Скри ли го?
Никога не го слагай, защото слугите на Черния Господар ще го усетят.
И помни, че Пръстенът се опитва да се върне при господаря си.
Той иска да бъде намерен.
Дотук.
Какво?
Ако направя още крачка,
ще се отдалеча повече от къщи, отколкото някога съм бил.
Хайде, Сам.
Спомни си какво казваше Билбо:
"Опасно е да излизаш навън.
Стъпиш ли на пътя и ако не внимаваш,
той може да те отведе навсякъде. "
Горски елфи.
Отиват към пристанището отвъд Белите кули.
Към Сивите заливи.
Напускат Средна земя.
И никога няма да се върнат.
Не знам защо, но това ме натъжава.
Където и да легна, в гърба ми се забива някой стар мръсен корен.
Просто затвори очи и си представи, че си в леглото си
с мек дюшек и чудесна пухена възглавница.
Не става, г-н Фродо!
Никога няма да се науча да спя на открито.
Нито пък аз, Сам.
Дим се извисява над Съдбовната планина. Часът наближава.
И Гандалф Сивия язди към Исенгард
да търси съвет от мен.
Затова си дошъл, нали?
Стари приятелю. - Саруман.
Сигурен ли си в това? - Напълно.
Значи Великият Пръстен е намерен.
През цялото време е бил в Графството.
Под носа ми. - И все пак не си го забелязал.
Любовта ти към пушилиста на полуръстовете е замъглила ума ти.
Все още имаме време да се изправим срещу Саурон.
Време?
Колко време имаме според теб?
Саурон си е възвърнал силата.
Все още не може да приеме плът, но духът му е все така силен.
Скрит в крепостта си, Господарят на Мордор вижда всичко.
Взорът му пронизва облаци, сенки, земята и плътта.
Звучи ли ти познато, Гандалф?
Голямо око без клепачи, обвито в пламък.
Окото на Саурон.
Той събира всички зли сили.
Скоро ще има армия, достатъчна да нападне Средна земя.
Сигурен си?
Откъде знаеш? - Видях го.
Палантирът е опасен инструмент, Саруман.
Защо?
Защо да се боим да го използваме?
Не знаем къде са другите изгубени Виждащи камъни.
И кой друг гледа в тях.
По-късно е, отколкото си мислиш.
Силите на Саурон вече се движат.
Деветимата са напуснали Минас Моргул.
Деветимата? - Прекосиха река Исен
в средата на лятото, предрешени като ездачи в черно.
Вече са стигнали в Графството? - Те ще открият Пръстена.
И ще убият този, който го носи.
Фродо!
Вярваш ли, че един хобит може да устои на волята на Саурон?
Никой не може.
Срещу силата на Мордор,
всяка съпротива е безсмислена.
Да обединим сили с него, Гандалф.
Да се присъединим към Саурон.
Това ще е мъдро, приятелю.
Кажи ми... приятелю,
кога точно Саруман Мъдрия избра лудостта?
Дадох ти шанс
да ми помогнеш доброволно,
но ти избра пътя на болката!
Г-н Фродо?
Мислех, че съм Ви изгубил. - Какво говориш?
Гандалф ми заръча. - Какво?
"Никога не го губи от поглед, Самознай Майтапер. "
Сам, все още сме в Графството. Какво толкова може да стане?
Мери, това е Фродо Бегинс!
Оставете го! Хайде, Фродо!
Какво правите тук? - Били сте в нивата на Чудоум!
Елате ми тук!
Вън от нивата ми!
Свят ще ви се извие, ако ви настигна!
Не знам защо се ядосва. Само няколко моркова. И зелки.
И трите чувала картофи миналата седмица.
И гъбите по-миналата. - Да, Пипин. Исках да кажа,
че адски много се впряга. - Тичайте!
Уф, за малко!
Мисля, че счупих нещо.
Брендифук и Тук! Разбира се!
Какво? Просто минахме напряко.
Напряко към какво? - Към гъбите!
Мисля, че трябва да се махнем от пътя.
Махнете се от пътя! Бързо!
Тихо!
Какво беше това?
Виждаш ли нещо?
Нищо.
Какво става?
Черният ездач търсеше нещо. Или някого.
Залегнете!
Трябва да напусна Графството.
Със Сам трябва да стигнем до Брее.
Ферибота! След мен!
Тичайте!
Насам! След мен!
Тичайте!
Отвържи въжето, Сам!
Давай, Фродо!
Бързо! - Хайде!
Скачай!
Колко далеч е най-близкият мост? - Над Брендивин, на 20 мили оттук.
Какво искате? - Отиваме в "Скокливото пони".
Хобити. Четирима хобити. Какво търсите в Брее?
Ще отседнем в странноприемницата. По наша си лична работа.
Добре де, не исках да ви обидя.
Това ми е работата, да питам. Говори се, че бродят странни хора.
Трябва да внимавам.
Гледай къде ходиш!
СКОКЛИВОТО ПОНИ
Извинете.
Добър вечер, малки господа!
Имаме хубави, уютни стаи специално за хобити.
Винаги е радост да обслужвам вас малките, господин...
Подхълмов. Казвам се Подхълмов.
Приятели сме на Гандалф Сивия. Кажете му, че сме пристигнали.
А, да... Спомних си. Човек на възраст.
Голяма, сива брада и островърха шапка.
Не съм го виждал от шест месеца.
Какво ще правим сега?
Сам...
Той ще дойде. Сигурен съм.
Ей, чупката!
Какво е това? - Това, приятелю, е голяма бира.
По толкова ли сипват? Ще си взема! - Вече изпи цяла половинка!
Онзи тип ни гледа, откакто влязохме.
Извинете.
Кой е онзи в ъгъла?
Той е от Скиталците. Опасни хора, обикалят пустошта.
Не знам истинското му име, но тук му викаме Бързоход.
Бързоход.
Бегинс.
Бегинс? Естествено, че го познавам.
Ей го там - Фродо Бегинс!
Втори братовчед ми е, значи, по майчина линия,
и трети братовчед по бащина...
Пипин! - Леко де.
Не можеш да се скриеш.
Виждам те.
Тук в празнотата няма живот.
Само смърт.
Привличате твърде много внимание, г-н Подхълмов.
Какво искаш? - Да внимаваш. Той не е дрънкулка.
Не разбирам за какво говорите. - Именно.
И аз мога да бъда незабелязан,
но да изчезнеш напълно е необикновена дарба.
Кой си ти? - Страх ли те е?
Да.
Но не достатъчно. Знам какво те преследва.
Пусни го или ще се разправяш с мен, дългуч!
Имаш смело сърце, хобитче. Но то няма да те спаси.
Вече не можеш да чакаш вълшебника, Фродо! Те идват!
Кои са те?
Някога са били хора.
Великите крале на хората.
Но Саурон Измамника им даде Деветте пръстена на Силата.
Заслепени от алчност, те ги взеха.
И един по един паднаха в мрака.
Сега са негови роби.
Назгули - духове на Пръстена. Ни живи, ни мъртви.
Те постоянно чувстват присъствието на Пръстена
привлечени от силата на Единствения. Няма да спрат да те преследват.
Къде ни водиш? - В пустошта.
Знаем ли дали тоя Бързоход наистина е приятел на Гандалф?
Слугите на врага ще са по-красиви отвън
и по-грозни отвътре. - За мен е достатъчно грозен.
Нямаме избор, ще му се доверим.
Но накъде ни води? - Към Ломидол.
В Дома на Елронд. - Чухте ли? Ломидол.
Ще видим елфите!
Господа... без спиране до вечерта. - Ами закуската?
Вече закусвахте. - Да, веднъж. Ами втората закуска?
Той май не знае за вторите закуски, Пип.
А за предобедните? Обяда? Следобедната? Ранна и късна вечеря?
Поне за тях знае, нали? - Не бих се обзаложил.
Пипин!
Какво ли ядат, когато няма хобити?
Коя е тя?
Жената, за която пееш?
Господарката на Лориен.
Елфическа девица, която дала любовта си на смъртния Берен.
И какво станало с нея?
Умряла.
Заспивай, Фродо!
Силата на Исенгард е твоя,
Саурон, Господарю на Земята.
Събери ми армия, достойна за Мордор.
Какви са заповедите от Мордор, господарю? Какво заповядва Окото?
Имаме задача.
Дърветата са силни, господарю. Корените стигат надълбоко.
Изтръгнете ги.
Това беше наблюдателната кула на Амон Сул. Ще останем тук довечера.
За вас са. Дръжте ги под ръка.
Аз ще огледам наоколо.
Стойте тук.
Доматът ми се пукна. Подай бекона.
Искаш ли домат, Сам?
Какво правите?! - Домати, наденички, хрупкав бекон.
Има и за теб. - Гасете го, глупаци!
Хубава работа! Домати с пепел!
Бягайте!
Назад, демони!
Фродо!
О, Сам.
Бързоход!
Помогни му, Бързоход! - Пронизан е от моргулско острие.
Не мога да го излекувам. Трябва му елфическо лекарство.
Бързо!
До Ломидол са 6 дни път! Няма да успеем!
Дръж се, Фродо!
Гандалф!
Виж, Фродо! Троловете на г-н Билбо!
Г-н Фродо? Тялото му изстива!
Ще умре ли?
Преминава в Света на сенките. Скоро ще стане като тях.
Близо са... - Знаеш ли какво е ателас?
Кралски лист. - Да, това е билка.
Може да забави отровата. Побързай!
Какво намираме тук? Скиталец, хванат натясно?
Фродо!
Аз съм Арвен и дойдох да ти помогна.
Чуй гласа ми...
Коя е тя?
Фродо!
Тя е елф. - Той отслабва.
Няма да издържи дълго. Трябва да го занесем при баща ми.
Търся те от 2 дни. - Къде го носите?
Петима те следват. Не знам къде са другите четирима.
Остани с хобитите, ще ви пратя коне. - Аз яздя по-бързо.
Пътят е твърде опасен. - Какво казват?
Ако успея да прекося реката, силата на народа ми ще го закриля.
Не се боя от тях.
Арвен, побързай. Не се обръщай.
Какво правите? Демоните още са там!
Предай ни полуръста, елфке.
Ако го искате, елате да го вземете!
Не, не.
Фродо, не!
Не се предавай.
Не точно сега.
Нека моят Дар да премине в него.
Пощади го.
Спаси го.
Къде съм? - В дома на Елронд.
И е 10 сутринта на 24 октомври, ако се интересуваш.
Гандалф. - Да, тук съм.
А ти имаш късмет, че си тук.
Още няколко часа и щеше да бъде късно.
Но ти имаш неподозирани сили, приятелю хобит.
Какво се случи, Гандалф?
Защо не ни чакаше в Брее? - Съжалявам, Фродо!
Забавиха ме.
Приятелството на Саруман не може да бъде отхвърляно.
Каквото повикало, такова се обадило. Това е краят.
Приеми силата на Пръстена
или своята смърт!
Има само един Властелин на Пръстена.
Само един може да му заповядва.
И той не споделя властта.
Значи избра смъртта.
Гандалф? Какво ти е?
Нищо, Фродо!
Слава Богу, вече си буден. - Сам стоя неотлъчно до теб.
Притеснявахме се, нали, г-н Гандалф?
С помощта на Господаря Елронд започваш да оздравяваш.
Добре дошъл в Ломидол, Фродо Бегинс!
Билбо! - Фродо, момчето ми!
"Дотам и обратно:
Историята на един хобит от Билбо Бегинс. "
Това е чудесно. - Исках да се върна,
да съзерцавам величествения Мраколес...
да ида до Езерния град...
да видя пак Самотната планина.
Но изглежда старостта най-сетне ме застигна.
Графството
Графството ми липсва.
Прекарах цялото си детство в преструвки, че съм някъде другаде.
На някое приключение заедно с теб.
Но собственото ми приключение излезе съвсем различно.
Аз не съм като теб, Билбо.
Скъпото ми момче.
Дали не забравих нещо? - Вече си събрал багажа?
Не е лошо да сме подготвени. - Нали искаше да видиш елфите?
Повече от всичко? - Да.
Просто...
Направихме каквото Гандалф искаше.
Донесохме Пръстена в Ломидол и понеже вече оздравявате,
мислех, че ще си тръгваме. Към къщи.
Прав си, Сам.
Направихме каквото трябваше.
Пръстенът е в безопасност в Ломидол.
Готов съм да си тръгваме.
Силата му се връща.
Тази рана няма да зарасне напълно. Ще носи белег цял живот.
Но щом носи Пръстена толкова дълго,
явно има големи защитни сили срещу злото.
Той не беше длъжен да поеме това тегло.
Не можем да искаме повече от Фродо! - Гандалф, врагът се движи.
Силите на Саурон се множат на изток. Окото гледа към Ломидол.
А и казваш, че Саруман ни е предал.
Списъкът на съюзниците намалява.
Предателството му е още по-дълбоко.
Създал е нова раса, кръстосал гоблини и орки.
Отглежда армия в пещерите на Исенгард.
Те могат да се движат през деня и да тичат бързо.
Саруман идва да вземе Пръстена.
Това зло не може да бъде спряно от силата на елфите.
Не можем да се сражаваме едновременно с Мордор и Исенгард!
Гандалф... Пръстенът не може да остане тук.
Тази опасност грози цялата Средна земя.
Всеки трябва да реши как да се справи с нея.
Времето на елфите свърши. Моят народ напуска тези брегове.
Кой ще ти помага, като заминем? Джуджетата?
Тях ги е грижа само за себе си.
Надеждата ни е в хората.
Хората?
Хората са слаби. Расата на хората запада.
Кръвта на Нуменор е изтощена, чест и достойнство - забравени.
Точно заради хората Пръстенът все още е тук.
Аз бях там, Гандалф.
Бях там преди 3000 години,
когато Исилдур отне Пръстена.
Бях там, когато силата на хората им измени.
Исилдур! Побързай! След мен!
Заведох Исилдур в сърцето на планината,
където Пръстенът бе изкован и може да бъде унищожен.
Хвърли го в огъня!
Унищожи го! - Не.
Исилдур!
Всичко трябваше да свърши още тогава, но злото оцеля.
Исилдур запази Пръстена. Линията на кралете се прекъсна.
В света на хората не е останала сила.
Пръснати са, разделени, без водач. - Има един, който може да ги сбере.
Да седне отново на трона на Гондор.
Той отдавна се отвърна от този път.
Избрал е изгнанието.
Ти не си елф. - Хората от Юга са добре дошли тук.
Кой си ти? - Приятел на Гандалф Сивия.
Значи сме тук с обща цел... приятелю.
Парчетата от Нарсил.
Острието, което отряза Пръстена от ръката на Саурон.
Все още е остро.
Но си остава строшено.
Защо се страхуваш от миналото?
Ти си наследник на Исилдур, а не самият той.
Не си обвързан със съдбата му.
Кръвта му тече в моите вени.
И неговата слабост.
Ще дойде и твоето време.
Ще се изправиш срещу същото зло. И ще го надвиеш.
Сянката още не е паднала над нас.
Нито над теб... нито над мен.
Помниш ли деня, когато се срещнахме?
Помислих, че съм се изгубил в сън.
Минаха дълги години.
Тогава не носеше това тегло.
Помниш ли какво ти казах?
Каза, че се обвързваш с мен
и изоставяш безсмъртието на рода си.
И оставам вярна на обещанието.
По-скоро ще живея един живот с теб,
отколкото да дочакам Края на Дните сама.
Избирам смъртния живот.
Не можеш да ми подариш това. - Мога да го даря на когото искам,
заедно със сърцето си.
Странници от далечни страни, стари приятели.
Събрани сте тук, за да дадем отпор на заплахата от Мордор.
Средна земя е на ръба на разрушение. Никой не може да го избегне.
Ще се съюзите или ще паднете.
Всяка раса е свързана с тази орис.
Покажи Пръстена, Фродо!
Значи е вярно.
Сънувах сън.
Видях как небето на изток потъмня, но на запад остана блед светлик.
Един глас изрече:
"Ориста ти наближава,
проклятието на Исилдур е намерено. "
"Проклятието на Исилдур".
Боромир!
За пръв път някой изрича думи на този език тук, в Имладрис.
Не те моля за прошка, господарю Елронд.
Защото Черната реч на Мордор
може би скоро ще се носи във всяко кътче на Запада!
Пръстенът е пропит от зло.
Това е дар. Дар за враговете на Мордор.
Защо не го използваме?
Моят баща, Наместникът на Гондор,
удържа силите на Мордор. Кръвта на моя народ
пази вашите земи.
Дайте на Гондор оръжието на врага. Нека го използваме срещу него.
Не можеш да го овладееш. Никой от нас не може.
Единственият се подчинява само на Саурон и няма друг господар.
И откъде знаеш толкова, Скиталецо?
Той не е просто Скиталец.
Той е Арагорн, син на Араторн,
Той е твой господар.
Арагорн.
Това е наследникът на Исилдур?
И наследник на гондорския трон.
Седни, Леголас.
Гондор няма крал.
Гондор няма нужда от крал.
Арагорн е прав. Не можем да го използваме.
Имаме само един избор.
Пръстенът трябва да бъде унищожен.
Тогава какво чакаме?
Пръстенът не може да бъде унищожен, Гимли.
Не и с нашите сили.
Пръстенът е изкован в огъня на Съдбовния връх.
Само там може да бъде унищожен.
Да бъде отнесен в сърцето на Мордор
и захвърлен в огнената бездна, откъдето е дошъл.
Един от вас... трябва да го стори.
Не можеш просто да влезеш в Мордор.
Черните му порти се охраняват не само от орки.
Там има зло, що не спи.
И Окото е винаги отворено.
Там е гола пустош, осеяна с огън, пепел и прах.
Там дори въздухът е отровен.
Не можете да го сторите и с десет хиляди мъже. Това е лудост.
Не чу ли Господаря Елронд? Пръстенът трябва да бъде унищожен.
Ти ли ще го направиш!
А ако не успеем? Какво ще стане, ако Саурон си го вземе?
По-скоро ще умра, отколкото да дам Пръстена на някой елф!
Никой не вярва на елфите!
Не разбирате ли? Докато се карате помежду си, силата на Саурон расте!
Никой няма да я избегне! Всички ще бъдете унищожени!
Аз ще го отнеса.
Аз ще отнеса Пръстена в Мордор.
Само че...
...не зная пътя.
Аз ще ти помогна с това тегло, Фродо Бегинс,
докато лежи на твоите плещи.
Аз ще те защитавам със своя живот или своята смърт.
Приеми моя меч.
И моя лък.
И моята брадва.
Сега носиш съдбата на всички ни, малки хобите.
Ако такова е решението на Съвета,
Гондор ще го изпълни.
Г-н Фродо не отива никъде без мен! - Да, не можем да ви разделим,
дори когато единият е поканен на таен съвет, а другият - не.
И ние идваме!
Иначе трябва да ни върнете в чувал.
Все пак ви трябват интелигентни участници в тази...
...мисия... поход...
...в това нещо.
Това изключва тебе, Пип.
Девет спътници.
Така да бъде.
Вие ще сте Задругата на пръстена.
Чудесно!
Къде ще ходим?
Тя искаше да запази чедото си.
Мислеше, че в Ломидол ще бъдеш в безопасност.
Майка ти усещаше, че ще бъдеш преследван цял живот
и няма да избегнеш съдбата си.
Елфите могат да изковат отново кралския меч,
но само ти имаш силата да го развъртиш.
Не искам тази сила. Никога не съм я искал.
Ти си последният от този род.
Старият ми меч. Жилото.
Вземи го.
Толкова е лек. - Да. Елфическа изработка.
Острието свети в синьо, когато наближат орки.
А точно тогава трябва да бъдеш особено внимателен.
Ето и още нещо.
Митрил.
Лек като перце и твърд като драконови люспи.
Хайде, облечи я.
Старият ми пръстен.
Много бих искал...
отново да го подържа.
Съжалявам, че ти докарах това, момчето ми.
Съжалявам, че трябва да носиш тази тегоба.
Съжалявам за всичко.
Носителят на Пръстена поема на поход към Съдбовната планина.
Вие, неговите спътници не сте обвързани с клетва
да пътувате по-далеч, отколкото е волята ви.
Сбогом. Не забравяйте целта си.
Нека благословията на елфи и хора
и всички свободни народи бъде с вас.
Задругата чака Носителя на пръстена.
Мордор, Гандалф? Наляво или надясно е?
Наляво.
Поемаме на запад от Мъгливите планини за 40 дни.
Ако имаме късмет, проходът на Рохан ще е отворен за нас.
Оттам пътят ни завива на изток, към Мордор.
Втора, първа, пета. Добре! Много добре.
Работи с краката. - Бива си те, Пипин.
По-бързо!
Ако някой ме пита, което очевидно не се случва,
бих казал, че заобикаляме излишно.
Можем да минем през Мините на Мория.
Братовчед ми Балин ще ни посрещне царски.
Не. Няма да хвана пътя през Мория, освен ако нямам друг избор.
Извинявай!
Дръж го!
За Графството! - Дръж го, Мери!
Достатъчно, господа.
Пусни ми ръката!
Какво е това? - Нищо. Облак.
Движи се бързо. Срещу вятъра!
Гарвани от Дън! - Скрийте се!
Бързо!
Шпиони на Саруман!
Пътят на юг се наблюдава.
Ще преминем през прохода на Карадрас.
Фродо!
Боромир.
Странна съдба - да страдаме толкова много
за нещо толкова малко.
Тъй мъничко. - Боромир!
Дай Пръстена на Фродо!
Както заповядате.
Това не е моя работа.
Значи се опитваш да ги преведеш над Карадрас, Гандалф.
А ако и това пропадне, къде ще отидеш?
Ако планината те победи,
ще рискуваш ли с по-опасен път?
Във въздуха витае зъл глас.
Саруман!
Опитва се да обърне планината срещу нас! Трябва да се върнем!
Не!
Трябва да слезем от планината!
Ако стигнем до прохода на Рохан, можем да поемем към моя град.
Проходът на Рохан е твърде близо до Исенгард.
Не можем да минем над планината. Да минем под нея.
През мините на Мория.
Мория. Страх те е да влезеш вътре.
Джуджетата дълбаха твърде алчно и твърде надълбоко.
Знаеш какво събудиха в мрака на Казад-Дум.
Сянка и огън.
Нека Носителят на Пръстена реши.
Не можем да останем тук! Хобитите ще намерят смъртта си!
Фродо?
Ще минем през мините.
Така да бъде.
Фродо, ела и помогни на стареца!
Как е рамото ти?
По-добре. - А Пръстенът?
Усещаш как мощта му нараства, нали?
И аз го усетих. Сега трябва да внимаваш.
Пръстенът ще привлича злото към теб извън Задругата.
А може би и вътре в нея.
Тогава на кого да вярвам? - На себе си.
На собствената си сила. - За какво говориш?
На този свят има много сили за добро или зло.
Някои са по-велики от мен.
Някои все още не съм изпитвал.
Стената на Мория.
Вратите на джуджетата са невидими, когато се затворят.
И създателите им не ще ги открият, ако тайните им потънат в забрава.
Защо ли не се учудвам?
Е, да видим... Итилдин.
Отразява само светлината на звездите и луната.
Пише: "Портите на Дурин, Владетел на Мория.
Говори, приятел, и влез. " - Какво значи това?
Много просто - ако си приятел, кажи паролата и ще се отвори.
Нищо не става.
Едно време знаех всички заклинания на елфически,
човешки и оркски езици. - И какво ще правиш сега?
Ще блъскам главата ти в портите и ако това не помогне
и не ме тормозиш с глупави въпроси
ще се опитам да открия думите за отваряне.
Не можем да влезем в мините с пони.
Дори да е смело като Бил. - Довиждане, Бил.
Тръгвай, Бил, тръгвай!
Не се тревожи, Сам. Той знае пътя към къщи.
Не размътвай водата.
Няма смисъл.
Това е гатанка.
"Говори "приятел" и влизай".
Как е "приятел" на елфически?
Меллон.
Скоро, господарю Елф, ще се радваш на гостоприемството на джуджетата.
Буен огън, ечемичена бира, сочно печено месо!
Това, приятелю, е домът на братовчед ми Балин.
А го наричат "мина"! Мина!
Това не е мина. Това е гробница.
Не...
Не!
Гоблини.
Тръгваме към прохода на Рохан. Изобщо не биваше да влизаме тук.
Бързо, да се махаме. Бързо!
Фродо! - Помощ!
Бързоход!
Помощ! - Пусни го!
Арагорн!
Фродо!
В мините! - Леголас! В пещерата!
Бързо!
Сега имаме само един избор.
Трябва да влезем в дългия мрак на Мория.
Отваряйте си очите.
В дълбоките пещери има по-стари и страшни неща от орките.
Движете се тихо. Имаме да вървим 4 дни.
Да се надяваме, че ще минем незабелязани.
Богатството на Мория не е от злато, нито от диаманти,
а от митрил.
Билбо имаше плетена ризница от митрил, която Торин му подарил.
О, това е бил кралски подарък. - Да.
Така и не му го казах, но тя струваше повече от цялото Графство.
Пипин.
Не си спомням това място.
Мисля, че се изгубихме. - Тихо, Гандалф мисли!
Мери? Гладен съм.
Долу има нещо. - Ам-гъл.
Ам-гъл? - Следва ни от три дни.
Избягал е от тъмницата на Барад-Дур? - Избягал. Или е бил пуснат.
Сега Пръстенът го е довел тук.
Никога няма да се освободи от проклятието му.
Той мрази и обича Пръстена, както мрази и обича себе си.
Животът на Смеагол е тъжна приказка.
Да, наричал се е Смеагол. Преди Пръстенът да го открие.
Преди да го подлуди.
За жалост, Билбо не го е убил тогава.
Жалост?
Жалостта е спряла ръката му.
Мнозина сред живите заслужават смърт. А някои умрели заслужават живот.
Можеш ли да им го върнеш, Фродо?
Не бързай да раздаваш смъртни присъди.
Дори най-мъдрите не виждат всичко.
Сърцето ми подсказва, че Ам-гъл ще бъде част от тази история,
за добро или за лошо, преди всичко да приключи.
Жалостта на Билбо може да промени съдбата на мнозина.
Иска ми се Пръстенът да не беше идвал при мен.
И това да не се бе случвало.
Всеки, които срещне трудности, иска това. Но не можем да избираме.
Може да изберем какво да сторим с времето, което ни е отредено.
В този свят има и други сили, освен силата на злото.
Някой е избрал Билбо да намери Пръстена.
Някой е избрал ти да го получиш.
А това е окуражаваща мисъл.
Насам. - Спомни си.
Не. Но въздухът насам не мирише толкова лошо.
Когато се съмняваш, Мериадок, довери се на носа си.
Ще рискувам с повече светлина.
Вижте...
...великото кралство на Джуджетата.
Няма грешка, велико е.
Гимли!
Не!
"Тук лежи Балин, син на Фундин,
Владетел на Мория."
Значи е мъртъв.
Опасявах се от това.
Да продължаваме, не бива да се бавим.
"Превзеха моста и втората зала.
Запречихме портите,
но не можем да ги удържаме дълго.
Земята се тресе.
Барабани... туптят в дълбините.
Не можем да излезем.
В тъмното се движи сянка.
Не можем да излезем.
Те идват. "
Глупав Тук!
Следващия път се хвърли сам, за да ни отървеш от глупостта си!
Фродо!
Орки.
Съберете се! Стойте близо до Гандалф!
Имат си пещерен трол.
Нека дойдат! Поне едно джудже в Мория все още диша.
Май им хванах цаката.
Фродо!!!
Арагорн!
Жив е.
Добре съм, нищо ми няма.
Трябваше да си мъртъв. Този удар можеше да прониже и глиган.
В този хобит има повече, отколкото се вижда.
Митрил.
Пълен сте с изненади, г-н Бегинс.
Към моста на Казад-Дум!
Какво е това пък сега?
Балрог.
Демон от древния свят.
Този враг е твърде силен за вас.
Тичайте!
Бързо!
Води ги, Арагорн.
Мостът е близо.
Прави каквото ти казвам! Мечовете са безполезни.
Гандалф!
Мери! Пипин!
Сам.
Никой не може да хвърля джудже!
Само не за брадата!
Леко.
Не мърдай!
Дръж се!
Наведи се напред!
Леко.
Хайде! Сега!
Към моста!
Бягайте!
Не ще преминеш!
Аз съм служител на Тайния огън, повелител на пламъка на Анор.
Тъмният огън не ще ти помогне, пламък на Удун!
Върни се в сенките.
Не ще преминеш!!!
Не! Не!
Бягайте, глупци!
Не!
Арагорн!
Леголас, вдигни ги.
Остави ги за миг поне!
По здрач тези хълмове ще гъмжат от орки.
Трябва да стигнем до Лотлориенския лес.
Хайде, Боромир. Леголас, Гимли, вдигнете ги!
Ставай, Сам.
Фродо?
Стойте до мен, малки хобити!
Казват, че в този лес живее велика магьосница.
Елфическа вещица... с могъща сила.
Всички, които я зърнат, биват омагьосани.
Фродо!!
И никой повече не ги вижда.
Твоите стъпки са стъпките на съдбата.
Ти водиш голямо зло, Носителю на Пръстена.
Г-н Фродо?
Е, поне с вас има едно джудже, което няма лесно го омагьосат.
Имам ястребов поглед и слух на лисица.
Джуджето диша толкоз шумно, че можехме да го улучим посред нощ.
Добре дошъл, Леголас, син на Трандуил.
Нашата Задруга ти дължи много.
Арагорн от Дунеданците, познаваме и теб.
Легендарната учтивост на елфите! Говорете на разбираем език!
Не сме говорили с джуджетата от Тъмната епоха.
Това джудже може да ви каже нещо.
Това вече не беше учтиво.
Носите голямо зло със себе си.
Не можете да продължите.
Смъртта на Гандалф не беше напразна. Не би позволил да изгубиш надежда.
Ти носиш тежък товар, Фродо!
Не носи и мъртвите на гърба си.
Последвайте ме.
Карас Галадон.
Сърцето на елфическото кралство.
Владение на господаря Келеборн и
Галадриел, повелителка на светлината.
Врагът знае, че сте влезли тук.
Тайната ви вече не ви предпазва.
Осмина са тук, а девет поеха от Ломидол.
Кажете ми, къде е Гандалф? Желая много да говоря с него.
Вече не го виждам отдалеч.
Гандалф Сивия не прекрачи границите на тази земя.
Той паднал е в сенките.
Отнет бе от сянка и огън.
Балрог на Моргот.
Защото без нужда влезе в капана на Мория.
Гандалф приживе не правеше нищо без нужда.
Все още не знаем каква е била целта му.
Не позволявай на бездната на Казад-Дум да изпълни сърцето ти
Гимли, сине на Глоин.
Светът вече е изпълнен със смъртни опасности
и във всички земи любовта е смесена с тъга.
Какво ще стане със Задругата сега?
Без Гандалф няма надежда.
Пътят ви минава по острието на нож.
Една погрешна стъпка и вашето падение ще бъде край на всичко.
Но надеждата е жива, докато Задругата е вярна.
Не терзайте душите си. Сега е време за почивка,
защото от тъга и път сте изтощени.
Тази вечер ще спите...
Добре дошъл, Фродо от Графството,
който си съзрял Окото.
Оплакват Гандалф.
За какво пеят? - Не намирам сили да ви кажа.
Мъката ми е все още твърде силна.
Сигурен съм, че ще забравят да кажат за фойерверките.
А трябва да се напише стих и за тях.
Ракети чудни той роди-
цветя, и слънце, и звезди,
или след тътен златен дъжд
изсипваше се изведнъж.
Но това описание дори не се доближава до красотата им.
Почини си.
Границите на леса се пазят зорко. - Тук не ще намеря почивка.
Чух гласа й в главата си.
Говореше за баща ми и падението на Гондор.
Каза: "Все още има надежда."
Но аз не я виждам.
Отдавна не сме имали надежда.
Баща ми е смел човек.
Но кралството му запада,
а хората ни губят вяра.
Той се надява на мен. И аз ще го направя.
Бих върнал славата на Гондор.
Виждал ли си я, Арагорн?
Бялата кула на Ектелион,
светеща като копие от перли и сребро.
С високо развети знамена на утринния бриз.
Чувал ли си изкусителния зов на сребърните рогове?
Виждал съм Белия град...
Много отдавна.
Един ден пътят ще ни отведе дотам.
И стражата на кулата ще се провикне:
"Господарите на Гондор се завърнаха!"
Ще погледнеш ли в огледалото?
Какво ще видя?
И най-мъдрите не знаят,
защото огледалото показва много неща.
Неща, които са били...
които са...
И някои неща,
които още не са се случили.
Зная какво видя.
Защото и аз го виждам.
Това ще се случи, ако се провалиш.
Задругата се разпада. Това вече е започнало.
Той ще се опита да вземе Пръстена.
Знаеш за кого говоря.
Един по един Пръстенът ще унищожи всички тях.
Ако ти поискаш,
ще ти дам Единствения пръстен.
Лесно ми го даваш.
Няма да отрека, че сърцето ми го е желало.
И вместо Мрачен Господар, ще имате Кралица -
не черна, а красива и страшна като зората!
Коварна като морето!
По-силна от корените на земята!
Всички ще ме обикнат...
...и ще се отчаят.
Преминах изпитанието.
Силата ми ще отслабне и аз ще замина на запад,
но ще си остана Галадриел. - Не мога да се справя сам.
Ти си Носител на Пръстена, Фродо!
Да носиш Велик пръстен означава да бъдеш самотен.
Това е Нения - Диамантеният пръстен.
Аз съм негов носител.
Тази задача е дадена на теб.
И ако ти не намериш пътя,
никой няма да успее.
Тогава знам какво да направя.
Просто...
Страх ме е да го сторя.
И най-малките създания могат да променят бъдещето.
Знаеш ли как са създадени орките?
Някога те са били елфи,
отвлечени от Мрачните сили,
изтезавани и осакатени.
Разбита и ужасна форма на живот.
А сега...
...са подобрени.
Боецо Урук-хай...
На кого служиш?
Саруман!
Застигнете ги. Не спирайте, преди да ги откриете.
Не познавате болка. Не познавате страх.
Ще вкусите човешка плът!
Един от полуръстовете носи нещо ценно за мен.
Донеси ми тях живи и здрави.
Убий останалите.
Никога преди не сме обличали чужденци с дрехите на нашия народ.
Нека тези наметала ви предпазят от вражеските погледи.
Лембас. Походният хляб на елфите.
Една малка хапка стига да напълни стомаха на голям човек.
Колко изяде? - Четири.
С всяка миля на юг опасността ще нараства.
Орките от Мордор вече държат източния бряг на Андуин.
Но и на западния бряг не е безопасно.
Странни твари със знака на Бялата ръка бродят по границите ни.
Орките рядко пътуват на слънце, но тези го правят.
Следят те.
По реката може да изпреварите врага до водопада Раурос.
Дарът ми за теб, Леголас, е лъкът на Галадримите.
Достоен за уменията на нашите събратя от леса.
Това са кинжалите на Нолдоримите. Вече са влизали в битка.
Не бой се, млади Перегрин Тук.
Ще намериш смелост в себе си.
А за теб, Самознай Майтапер, елфическо въже.
Благодаря, господарке.
Свършиха ли ви онези хубави, лъскави кинжали?
А какъв дар би поискало джудже от елфите?
Нищо. Освен за последен път да видя господарката на Галадримите,
защото тя е по-прекрасна от всички диаманти, скрити в земята.
Всъщност... Има едно нещо.
Не, не бих могъл. Невъзможно е. Глупава молба.
За теб нямам по-голям подарък от този, който вече си получил.
Страхувам се, че заради любовта си Арвен Вечерницата ще угасне.
Бих искал да напусне тези брегове
и да бъде със своя народ.
Бих я накарал да вземе кораба за Валинор.
Този избор все още й предстои.
Самият ти трябва да избираш, Арагорн.
Да се издигнеш над всичките си предци чак до дните на Елендил
или да пропаднеш в мрака заедно с всичките си събратя.
Сбогом.
Предстои ви още много.
Няма да се срещнем отново, Елесар.
Сбогом, Фродо Бегинс.
Давам ти светлика на Еарендил,
най-обичната ни звезда.
Нека осветява мрачния ти път,
когато всички други светлини угаснат.
Аз пострадах най-жестоко от тази раздяла,
защото за последен път видях най-красивото нещо.
Няма да наричам нищо друго "красиво", само нейния дар.
Какво ти подари? - Поисках косъм от златната й коса.
Тя ми даде три.
Ам-гъл. Следи ни още от Мория.
Надявах се да го изгубим по реката.
Но той плува добре.
Ако издаде на врага къде сме, пътят ни ще стане още по-опасен.
Хапни, г-н Фродо!
Не, Сам. - Не си ял нищо цял ден.
И не спиш. Не си мисли, че не забелязвам.
Г-н Фродо!!! - Всичко е наред.
Не е. Тук съм, за да ти помагам.
Обещах на Гандалф.
Не можеш да ми помогнеш, Сам.
Не и този път.
Опитай да поспиш.
Пътят към Минас Тирит е по-безопасен. Там можем да се прегрупираме.
Да нападнем Мордор от твърдината си.
В Гондор няма сила, която да ни помогне.
На елфите повярва бързо.
А не вярваш в собствения си народ?
Да, има слабост. Смъртни сме.
Но в хората има и смелост, и чест.
А ти не искаш да го видиш. Страхуваш се!
Цял живот си се крил в сенките. Страх те е от това, което си.
Не бих доближил Пръстена и на стотици мили от твоя град.
Фродо!
Статуите на Аргонат.
Отдавна жадувам да зърна древните крале.
Моите предци.
Ще прекосим езерото по здрач.
Ще скрием лодките и продължим пеш.
Влизаме в Мордор от север.
Само трябва да намерим път през Емин Муил,
непроходим лабиринт от остри скали.
А след това ще стане още по-хубаво!
Прогнили, вонящи блата чак до хоризонта.
Това е нашият път.
По-добре си почини, господарю Гимли.
Да си почина!
Трябва да тръгваме. - Не.
Орките пазят източния бряг. Ще чакаме нощта.
Не се страхувам от източния бряг.
В главата ми надвисва сянка на заплаха.
Нещо ни наближава. Усещам го.
Джуджетата нямат нужда от почивка. Не го слушай, млади хобите.
Къде е Фродо?
Никой не бива да броди сам.
А най-малко ти.
Толкова много зависи от теб.
Знам защо търсиш самотата.
Ти страдаш. Чувствам го ден след ден.
Не страдаш ли напразно?
Има и други пътища, Фродо,
по които може да поемем, - Знам какво предлагаш.
И изглежда мъдро, ако сърцето ми не казваше друго.
Сърцето ти? И какво казва то?
Всички ни е страх, Фродо!
Но ако страхът погуби единствената ни надежда,
това не е ли безумие? - Няма друг начин.
Искам просто сила, за да защитя народа си!
Ако само ми дадеш Пръстена... - Не.
Защо бягаш? Аз не съм крадец. - Не си на себе си.
Какъв шанс мислиш, че имаш?
Те ще те открият. Ще ти отнемат Пръстена.
И ще молиш за бърза смърт!
Глупак!
Ако не беше този твой късмет, той трябваше да бъде мой!
Само мой! Дай ми го!
Дай ми го! - Не!
Знам какво ще направиш. Ще занесеш Пръстена на Саурон!
Ще ни предадеш! Ще умреш и ще донесеш смърт на всички ни!
Проклет да си! Проклети да са всички полуръстове!
Фродо?
Какво сторих? Моля те, Фродо!
Фродо! Прости ми!
Фродо?
Боромир се поддаде. - Къде е Пръстенът?
Назад!
Заклех се да те пазя. - Ще ме опазиш ли от себе си?
Ще го унищожиш ли?
Арагорн.
Елесар.
Бих дошъл с теб до края.
И в огъня на Мордор.
Знам.
Грижи се за другите. Особено за Сам. Той няма да разбере.
Тръгвай, Фродо!
Бягай! Бягай!
Г-н Фродо!
Намерете полуръста!
Елендил!
Арагорн, върви!
Бързо, скрий се тук!
Какво прави той?
Тръгва си.
Не!
Бягай, Фродо! Бягай!
Ей! Ей, вие! Тук сме!
Ето ни! - Насам!
Действа! - Виждам! Бягай!
Рогът на Гондор. - Боромир.
Бягай!
Не.
Отвлякоха малките. - Не мърдай.
Къде е Фродо?
Пуснах го. - Сторил си това, което аз не можах.
Опитах се да му взема Пръстена.
Пръстенът вече ни напусна. - Прости ми.
Не го усетих.
Предадох всички ви. - Не, Боромир.
Ти се би храбро.
Запази честта си.
Остави.
Всичко свърши.
Дойде краят на нашия свят. Тъмнината ще обвие всичко,
а моят град ще падне.
Не знам колко сила имам в кръвта си,
но се кълна, че няма да позволя Белият град да падне.
Нито нашият народ.
Нашият народ...
Бих те последвал навсякъде, братко мой...
Предводителю мой.
Кралю мой.
Почивай в мир, сине на Гондор.
На Бялата кула ще го чакат.
Но той няма да се върне.
Фродо!
Иска ми се Пръстенът да не беше идвал при мен.
И това да не се бе случвало.
Всеки, които срещне трудности, иска това. Но не можем да избираме.
Може да изберем само
какво да сторим с времето, което ни е отредено.
Фродо, не!
Фродо! Г-н Фродо! - Не, Сам.
Върни се!
Продължавам към Мордор сам. - Разбира се. А аз идвам с вас!
Не можеш да плуваш!
Аз обещах, г-н Фродо!
"Никога не го изоставяй, Самознай. "
И няма да го направя.
Няма.
Хайде.
По-бързо! Фродо и Сам вече са на източния бряг!
Но ти няма да ги следваш. - Съдбата му вече не е в нашите ръце.
Значи всичко е било напразно. Задругата пропадна.
Не и ако останем заедно.
Няма да оставим Мери и Пипин на мъчения и смърт.
Не и докато имаме сили. Оставете всичко излишно.
Ще пътуваме бързо. Да вървим на лов за орки!
Мордор.
Дано другите намерят по-безопасен път.
Бързоход ще ги наглежда.
Едва ли ще ги видим повече.
Може би ще ги видим, г-н Фродо! Може би...
Сам...
Радвам се, че си с мен.
BD Ripped
Синхронизация, редакция и тайминг: Phoenix