Кога една врата не е врата?
Моля?
Кога една врата не е врата?
Не те разбира. - Гатанка е.
Мисля, че разбира идеално, затова ще я попитам още веднъж.
Кога една врата не е врата?
Когато е буркан. - Като един от тези.
Търся буркан със специален знак.
Трискелион - три, свързани спирали.
Не знаем за какво говориш. Може би трябва да си вървиш.
Бурканът е много специален.
Изработен е от свещено дърво, с което е заловено китсуне.
Измамен дух, наречен ногитсуне.
В тези буркани има чайове и подправки.
Каквото и да търсиш... - Знаеш какво търся, г-н Дънбар.
Всички знаете.
Хикари!
Не!
Не знаеш какво правиш! - Търся го от години.
Много добре знам какво правя.
Не можеш да го контролираш. - Не искам да го контролирам.
Освободи ме.
Първо ми обещай нещо.
Що за глупак иска обещание от измамен дух?
Наречи го взаимна изгода.
Ако си толкова могъщ, колкото твърдят, знаеш какво искам.
Искаш отмъщение.
Срещу него.
Срещу приятелите му.
И срещу всички, които обича.
Освободи ме.
Ще играем нова игра.
Игра на хаос и борба.
Игра на болка!
Каза, че не хапе. - Няма да ухапе мен.
Не бих си сложил ръката пред устата на уплашено куче.
Имаш ли представа как да го извадим от там?
Повиках човек, който има дарба за тези неща.
Има приют за животни до клиниката. Повярвай, квалифициран е.
Дори си има псевдоним. - Какъв?
Наричаме го Алфа.
Момичето се покатерило, за да го извади.
Накрая и то паднало.
Само това ли имаш? Без екипировка?
Дори да ме ухапят, раните заздравяват бързо.
Дори да е така...
Не, ще ви ухапе.
Здравей, казвам се Скот. Ще ви помогна да се измъкнете.
Скот, побързай! Махай се!
Качи се върху мен.
Хайде, Алиша. Държа те.
За малко.
Да отидем при парамедиците.
Как му викахте? - Алфа.
Като на куче. - Не, като на вълк.
Добро момче.
Ела тук, момче.
Знаеш ли защо ухапа лейтенанта? - Защото беше уплашен.
Бил е уплашен за теб. Кучетата се борят за нас.
За нас те са част от семейството, а за тях ние сме част от глутницата.
Все още има време.
Знам.
Ще имам деца, като срещна някого. Или някой срещне мен.
Имах предвид, че все още можем да изпреварим задръстването.
Но ако ти се говори, и за това има време.
Мисля, че се чувствах... - Замислен.
Сякаш копнееш за нещо или съжаляваш.
Нещо като меланхолия за миналото или решенията, които сме взели.
Замислен.
Заключи, ще си взема нещата.
Не го виждам. Разсеях се за две секунди!
Тихо!
Исусе!
Мамка му, можеше да използваш предната врата.
Никога не я използвам.
Особено, щом не е безопасно. - Кой казва, че не е?
И ти я виждаш. Сънувах я.
През годините изскачаха картини пред очите ми като замъглени снимки.
Преди две години нещо се промени.
Произволните картини в главата ми се проясниха.
Виждах я как плаче.
Крещеше от болка и агония. Страдаше.
Алисън.
Започнах да виждам лицето й все по-често.
После започнах да чувам гласа й.
Чувам как някой ми шепне.
Какво? - Само една дума.
Чувам я като заспивам и се събуждам от кошмари.
Коя дума? - Бардо.
Записвах номера на един клиент.
Вместо него, написах това.
Знаеш ли какво е бардо? - Състояние между живота и смъртта.
И двамата я виждаме и изричаме една и съща дума.
Не е сън. Алисън е между живота и смъртта.
Не е толкова просто. Бардо е тибетска дума.
Тълкува смъртта и движенията на съзнание между физически състояния.
Това е просто дума. Понятие.
Понятието ме събужда целия в пот посред нощ
и ми казва, че дъщеря ми все още е някъде там.
Не може да бъде. Умря в ръцете ми.
Усетих как си отиде. - Знам, че всички умираме.
Не се преструвам, че знам какво следва.
Но ако има следваща стъпка, не мисля, че тя я е направила.
Опитва се да ни каже, че така и не е преминала.
Изминаха 15 години. - Да предположим, че е така.
С какво можем да помогнем? - Има някакъв вид ритуал.
Не знам много. Отговорите са в Бийкън Хилс.
Какво друго знаеш със сигурност?
Трябва да стане до пълнолунието, иначе няма да имаме друг шанс.
Не съм убеден. Признавам, че малко ме е страх.
Говорим за опасни ритали на хиляди години.
Ще има последици. - Да се разберем за едно.
Правим ли го, или не? - Съобщението беше за теб, Скот.
Ти отговори. - Не е само съобщение.
Това е мечът, който я уби.
Нейната кръв опетни острието.
Отдавна не съм бил в Бийкън Хилс.
Ние също.
Ако тръгнете утре, ще се срещнем там следобед.
Ще ни трябва повече помощ. - И повече отговори.
Ще потърся старите приятели.
Звукова енергия - звуците, изпълващи акустичната среда.
Способността да ги съхраним не просто като енергиен източник,
но и като постоянна зелена енергия.
Лидия, съжалявам, че те прекъсвам.
Особено при цялата терминология, от която нищо не разбираме.
Благодаря, че не ме прекъсна.
Лидия... - Продължаваме.
Изследванията в съхранението... - Лидия, имам кратък въпрос.
Лид. - Не ме наричай така.
Лидия! - Рик.
Не обичаш да прекъсваш, но постоянно го правиш.
Искам да знам коя е Алисън.
Лид.
Шерифе, съжалявам, че те притеснявам.
Говорих с полицай Периш. Иска да говори с консултанта ни.
Още един инцидент в сервиза?
Синът му много харесва онзи джип.
Да му кажа ли? - Не, по-добре да го чуе от мен.
Беше прав, не е бензин.
Използвали са химикали.
Четири пожара за две седмици. Сериен подпалвач.
Да повикам ли ФБР? - Повикай сина си.
Стайлс си има свои пожари за гасене.
Ще се справим с един подпалвач. - Този изглежда си има план.
Трябва ли да вдигнеш?
Да. - Не.
Може да почака.
Искаш ли да вдигна? - Не.
Имам чувството, че се отнася за мен. Или за сина ми?
Изглежда решен да напусне гимназия с обвинение за кражба на кола.
Пак е взел джипа, нали? - Защо продължава да го прави?
Знае, че го мразя.
Няма да ги платя. - Напротив.
Как сте, момчета?
Не мога да приема болката ти.
Защото не ме боли.
Благодаря, че дойде толкова бързо.
Мислиш ли, че всичко това е вярно?
Алисън е заседнала и не може да премине?
Не знам.
Ако това, което правим, й помогне и никой не пострада,
съм готов да пробвам.
Добре, да опитаме.
Трябва ни пръст от мястото, където Алисън умря.
Добре. - Добре.
Какво друго?
Може ли да го затворим?
Майка ти знае ли, че си тук?
Знае ли, че ти си тук? - Не.
Искам така да си остане. - Аз също.
Лидия, имаме пръстта и оръжието, което я уби.
Това са първите две стъпки. Какво следва?
Надявах се да ми помогнете да разбера.
Изгубила съм форма за всичко това.
Все още крещиш като банши, нали? - Не като преди.
Като мускул е. Като не го използваш, атрофира.
Защо си спряла? - Стайлс.
Очевидно има нещо общо със Стайлс.
Защо Джаксън е тук? Какво правиш?
Джаксън не обича да говорят за него, сякаш не е в стаята.
Лидия ме помоли за помощ както винаги.
Съгласих се, стига да не казва на Итън.
Обещах му да не се връщам в този кошмарен град.
Благодаря. - Обичам ги тези игри.
Не е игра. - Имам нокти с паралитична отрова.
И опашка, за да ти прекърша врата. Пусни ме, старче.
Дърво. - Не е просто дърво.
Свещеното дърво. - Друидите го наричали неметон.
Прилича на дърво.
Добре, може ли...
Да спрем, преди да направим нещо срамно?
Мисля, че това е точно такова.
Беше разхлабена. - Ще ме наказваш ли?
Иначе си отивам в стаята. - Не искам да те наказвам.
Искам да знам какво правиш.
Трябваше ми кола, за да се видя с приятели.
На 15 си, нямаш книжка и нарушаваш закона.
Не си ли го правил? - Добре.
Ако е заради онова, да поговорим за него.
Не искам да говорим за нищо. - Важно е.
И двамата знаем, че определено е важно.
Не знам за какво говориш. Чуваш ли се?
Звучиш като пиян. - Не мога да се напия.
Не е мой проблем. - Илай, важно е!
За теб. - Мога да те науча.
Не искам да се уча. - Трябва, защото си Хейл.
Ще си сменя името. - Ще си останеш върколак!
А ако не съм? Може би затова не се преобразявам.
Ако съм първият Хейл, който не се преобразява?
Вероятно животът ти би бил по-лесен.
За мен или за теб?
Определено за мен.
Влизаш незаконно.
Гола си.
А ти не си. - Паула.
По-добре ли е?
Илай, излез.
Да се упражняваме преди мача.
Винаги съм предпочитал баскетбол.
Мисля, че ставам по-добър. Ще ми покажеш ли някой номер?
Или пък не.
Пак ме гледаш така?
Как? - Така.
Няма такова нещо.
Има. - Какво?
Погледът за връзка.
Този поглед. - Казал ли съм нещо?
Каза го с поглед.
Няма да си променя мнението. - Не те и карам.
Добре, но го правиш с поглед.
Добре.
Но след като говорим за това...
Извинявай.
Трябва да вървя.
Какво правиш тук? - Търся отговори.
Чудя се дали скоро си бил в Япония.
За Бога, хайде.
Липсваше ми!
И ти на мен. - Не е вярно.
Искаше ми се. - На това вярвам.
Здравей. - Здравей.
Радвам се да те видя. - Малко е неловко.
Знам. - Добре.
Да открием дърво в гората.
Хайде, трябва да го открием до вечерта.
От години не съм бил в Япония.
Сигурен ли си? - Да.
От кога не си бил в Бийкън Хилс?
Каза, че ще останеш в Лос Анджелис.
Исках да ти задам един въпрос.
Може да ти се стори малко странно.
Влизаш в стая, в която има кибрит,
керосинова лампа, свещ и камина.
Какво ще запалиш първо? - Кибритът.
За това ли дойде в Бийкън Хилс? - Имам и друг въпрос.
Какво чупиш, преди да ползваш? - Яйце.
Висок съм като млад и нисък като стар.
Какво съм? - Свещ.
Ще говорим ли за куршума? Или ще ми задаваш гатанки?
Кой месец има 28 дни? - Всички.
Какво има много ключове... - Спри.
Спри да говориш.
Какво има много ключове, но не отваря ключалки?
Пиано.
Какво има много зъби, а не хапе? - Гребен.
Какво не виждаш, а е пред теб? - Бъдещето.
Колкото е повече, толкова по-малко виждаш.
Мрак, копеле такова!
Аз съм. Още търсим.
Тревожа се дали ще се срещнем навреме.
Обади се или пиши.
Добре.
Насам. Натам.
Какво има? - Някой ни следва.
Следвали са ни през цялото време. - Кои?
Ела тук! - Съжалявам, нищо не правех!
Ти си бил. - Илай, синът на Дерек.
Много си пораснал. - Последния път бях само на 3.
Какво правиш тук? - Чудех се вие какво правите тук.
Туризъм. Не е ли очевидно?
Нощта е подходяща. - Знам, че търсите дървото.
Огромният дънер. - Знаеш ли как да го откриеш?
Донякъде. Ходя на сън.
Не знам защо. Правя го през последните месеци.
И аз се събуждах в гората. - След като Питър те е ухапал.
Баща ти е разказал някои истории? - Всички.
А дървото? - Не е далеч.
Знаех си, че сме на прав път. - Не.
Натам е. - Връщахме се.
Благодаря. - Мога да ви помогна.
Няма нужда. - Стига, де.
Какво правиш?
Ти не крещиш ли? - Банши.
Те крещят, нали? - Технически ридаят, но да.
Колко високо крещиш? - Достатъчно, за да ти счупя черепа.
Добре е да го знам. - Ето го.
Добре.
Какво ще правим с Арджън? - Тук нямам обхват.
Дори да пише, няма да разбера. - Да действаме, не можем да чакаме.
Дъщеря му е. - Трябва да стане тази вечер.
Би искал да го направим без него.
Нямаш ли си работа? - Да, имам мач по лакрос.
По-скоро да присъствам, защото никога не играя.
Искате да се махна, схванах.
Да кажа ли на баща ми за вас? - Не, недей.
Не му казвай нищо. - Лично е.
Не се тревожете, няма да кажа нищо.
Добре. - Сега какво?
Добре.
Защо ме гледате?
Не съм написала инструкциите. - Напротив.
Буквално го направи. - Знаеш какво имам предвид.
Усещате ли? - Да.
Какво, по дяволите?
Добре, беше забавно.
Искате ли да идем да хапнем?
Знам.
Хора.
Това е Алисън.
Жива е.
Не може да е истина. Не може да е тя.
Кремираха я. - Не изглежда така.
Буквално беше създадена от нищото.
Това не е било в инструкциите?
Имам въпрос. Какво ще правим, щом се събуди?
Ако се събуди.
Трябва ни помощ.
Мамо, имаме проблем.
Много прилича на Алисън.
Скот, защо изглежда досущ като Алисън?
Наистина ли искаш да знаеш? - Внеси я вътре.
Добре.
Хаос!
Борба!
Болка!
Чуйте ме! Това не е просто мач.
Това е встъпление за утре.
Увертюра към симфония на победата!
Мачът е всичко, за което съм мечтал през цялата си треньорска кариера.
Трофеят ще дойде тук, момчета.
Знам, че няма да ме провалите, като загубите тази вечер.
Прав ли съм? - Да, тренер.
Това си ти. - Аз съм.
Но съм тук с него.
Да говорим после. Дойдох да те гледам.
Ще останеш разочарован, защото никога не влизам в игра.
Ще говоря с треньора ти. - Боже, недей!
Тренер, може ли да поговорим? - Недей.
Илай, вероятно усещаш, че не съм тук да гледам мача ти.
Донякъде.
Може би съм тук заради добрия си приятел.
Да го подкрепя в това да се справи с виновния си син.
Може би. - Не, дойдох да те предупредя.
Откраднеш ли джипа отново, ще те съдят като възрастен.
Ще те пратят в щатския затвор за поне 90 дни.
Каза ли ти да ме уплашиш? - Може би.
Успех на мача, Илай. - Добре.
Какво ще кажеш сина ми да поиграе? - Добра идея.
Не знаеш кой е, нали? - Не те познавам.
Атлетичен си, така, че предполагам, че и синът ти е такъв.
Това е синът ми.
Сгреших. - Дай му пет минути.
Да се докаже. - Три минути, ако водим.
Пет минути. - Трудно се пазариш.
Три! - Тренер.
Четири минути! Нито секунда повече.
Четири и половина?
Проверих показателите.
Всичко е нормално за жена, мъртва от 15 години.
Да я отворим да видим дали е нормална отвътре.
Лечението не работи така, но благодаря.
Как да знаем, че е добре психически, не само физически?
Откъде знаем, че това е истинската Алисън?
Не знаем. Това не беше част от плана.
Може би просто трябва да поговорим с нея.
След като не е ранена, може да опитаме да я събудим.
Мамо? - Да.
Мисля, че е будна.
Синовете ни са обучени да са войници.
Дъщерите да са лидери.
Шейпшифтър, ликантроп, върколак.
За мен е просто едно глупаво животно.
Алисън.
Алисън?
Къде си мисли, че отива? - Може би е объркана.
Би трябвало да е мъртва. - Ако я откриете, извикайте.
Добре.
Пипнах я!
Алисън! Добре ли си?
Не мен, човече.
Мамка му.
Алисън, почакай!
Кой си ти? - Аз съм Скот.
Кой Скот? - Маккол.
Къде е алфата?
Кого имаш предвид? - Къде е Дерек Хейл?
Почакай!
Алисън е жива. Върна се.
Не само тя.
Левченко, обади ли се за тока?
Да, казаха, че за тях няма проблем.
Може би проблемът е бил тук.
Шерифе, имаме проблем, който трябва да решиш.
Ако е още един пожар, не искам да слушам.
Разбира се, че искам да чуя! Идвайте и двамата.
Преди 20 минути двама туристи забелязали дим.
Свидетел се разминал с някого, носещ палто.
Не видял лицето заради качулката. - Левченко, идваш с мен.
Хюит, ти си с Периш. Да вървим.
Това нова униформа ли е?
Как влезе тук?
Вратата беше открехната.
Кой си ти?
Някой, който те познава по-добре от самия теб.
Да ти виждам ръцете!
Ти си китсуне, но не го знаеш.
Брат ти Икайда го знаеше.
Но никога не ти го каза.
Откъде си разбрал за брат ми?
Духът в теб е стар.
Привлечен е към Бийкън Хилс.
Не се приближавай!
Силата те защитава като броня.
Но не може да те защити сега!
Ето я.
Не искам живота ти, лисичке.
Но искам опашката ти.
Имаш девет опашки, които могат да призоват девет они.
Дай ми ги!
Скот, не знаем къде отива и какво е намислила.
Как така е жива? - На това ще отговорим после.
Жената може и да не е Алисън.
Не ме разпозна. - Мен също.
Но знае какво съм.
Не ни помни, но знае за върколаците.
Удобно за ловец на върколаци, който току-що е възкръснал.
Знаеше как да срита някой задник. По-специално моя.
Когато й казах, че фамилията ми е Маккол, ме погледна сякаш...
Очакваше нещо друго. - Хейл.
Ако помни единствено, че ловува и убива върколаци...
Трябва да открием Дерек. - Идвам с теб.
Добре.
Алисън.
Кой си ти? - Приятел.
Въпреки външния вид.
Приятел, който обича...
Гатанки.
Не помня да обичам гатанки. - Тази ще ти хареса.
Друга дума за метала сребро.
Също така и името на легендарна фамилия.
Фамилия, ловуваща върколаци.
Арджън.
Алисън Арджън.
Време е за лов.
Време е да убиеш Скот Маккол.
Върколакът, унищожил семейството ти.
Не помня това име. - Ще си спомниш.
Ще ти помогнем. - Не ти вярвам.
Ще повярваш на майка си, нали?
Не си майка ми.
Не съм ли гласът, който искаш да чуеш?
Не, майка ми е мъртва.
Не.
Затова съм тук.
Претърпяхме толкова много загуби.
Алисън, трябва да си спомниш за Скот Маккол и Дерек Хейл.
Тези чудовища избиха толкова много невинни хора.
Трябва да бъдат спрени.
Какво да сторя? - Бетите правят алфата по-силен.
Първо да убия по-слабите? - Скот Маккол има много съюзници.
Как да се добера до него? - Они ще разчистят пътя.
Ще разчистят дъската от другите фигури.
Ще се съсредоточиш единствено върху победния ход.
Какъв е той?
При игра на го, го наричаме божествен ход.
Съобщенията не се изпращат. Не мога да се свържа с никого.
Мислиш ли, че има връзка?
Някой е убит тук.
Тук са загинали много хора, Лидия. - Наскоро.
Да не би ние да умрем тук?
Кажи ми, че не го е сторила Алисън.
Тате, свали ме. Моля те.
Каза, че не можеш да ходиш. - Мога да подскачам.
За малко да вкараш. - Не е вярно.
Напротив, видях го. По-добър си, отколкото смяташ.
Влязох за малко, получих топката, повалиха ме и си изкълчих глезена.
Нищо не беше. - Илай.
Нищо. - Напротив.
Наблюдавах треньора. И той го видя.
Добър си.
Ако се възстановиш, ще играеш утре вечер.
Ще им помогнеш да спечелят.
Първата стъпка е възстановяването.
Трябва да искаш да се научиш.
Залегни! Бягай!
Алисън?
Скот, отиди при Илай. - Дерек, не е тук.
Беше. Знае какво да прави.
Имаме план.
С колата е.
Не се опитвай да говориш. - Илай ще отиде до магазина.
Знае какво да прави. - Не говори.
Скот. - Какво?
Не е само Алисън.
Они и ногитсуне. - Идват.
Скот, какво ще правим?
Лиъм, отиди при Стилински, намери Лидия, трябва ни помощта им.
Кажи им, че ни трябват всички. Малия, да го махнем от тук.
Радиусът е като на предишните пожари.
Виж дали с другите ще откриете запалително устройство.
Периш.
Какво мислиш за това? - Като полицай ли ме питаш?
Като някой, който се самозапалва, защото е демон, наречен хрътка.
Но съм добър демон.
Така е. Кой е запалил пожарите?
Не е подпалвач. - Добре.
Серийният подпалвач ще гледа пожара, няма да го изгаси след минути.
Освен това има период на успокоение. - А тези пожари са един след друг.
Това показва, че тези пожари... - Не са заради пожара.
Вижте какво ще откриете. Ще се обадя на консултанта.
Познавам този звук.
Периш!
Хюит!
По дяволите! Трябваше да се пенсионирам.
Боже!
Илай. - Ще го открием.
Първо трябва да ти помогнем. - Не, Илай.
Не може да бяга заради глезена. - Може да се възстанови.
Няма. - Все още не може да го прави.
Какво му е? - Някои припадат, като видят игла.
Илай припада, като види зъбите си. - Припада?
Появят ли се зъбите... - Вече е на пода.
Скот, трябва да го намериш.
Трябва да го откриеш преди нея.
Шерифе!
Къде си?
Мейсън, помогни ми.
Помогни ми.
Шерифе.
Не!
Мамка му.
Тръгвай!
Добре, хайде.
Полека. - Тук.
Полека.
Трябва да откриете Илай.
Намерете Илай.
Дерек, остави Скот и останалите да се погрижат.
Всеки, изгубил толкова кръв, няма да е от полза на никого.
Трябва ни запалка. Огънят ускорява възстановяването.
По мое време създавах искри.
Питър, недей.
Да ви напомням ли, че ми преряза гърлото и умрях?
Опитваме се да те забравим. - Не говори така на баща си.
Времето ни изтича. Трябва да настигнем Илай.
Преди Алисън да го стори.
Възкръсналата Алисън Арджън стреля по върколаци като добър ловец.
Сигурно си горд.
Може ли да намалим нивата на тестостерон в стаята?
Дерек има план за такива случаи.
Магазинът за коли. Там ще отидат.
Колко назад е Алисън?
Не много. - Ще дойда.
Не, трябва да откриеш Лидия.
Лиъм и Хикари издирват Стилински, но само Лидия може да помогне.
Намери Лидия, ще спася Илай.
Почакай. - Трябва да тръгвам.
Скот, чакай. - Какво, мамо?
Ако има някакъв малък шанс това наистина да е Алисън...
Не може да бъде.
Невъзможно. - Слушай.
Научих нещо от живота тук.
Ако някой каже, че нещо е невъзможно, то се случва.
Ако мислиш, че е тя, трябва да я откриеш и спреш.
Помогни й да си спомни коя е била.
Обичам те, мамо. - И аз теб.
Отивай да я спасиш.
Хайде.
Какво надушваш?
Страх. - От мен е.
Ще искате да го видите.
Бил е китсуне. Вероятно не го е знаел.
Ногитсуне го е убил, за да открадне опашките.
С опашките ще се сдобие с они.
Имам опашка. Никой не иска да ми я краде, нали?
Ще млъкнеш ли?
Става още нещо и мисля, че всичко е свързано.
Какво повече?
Някой подпалва пожари.
Ако Алисън пипне Илай, ще му трябва медицинска помощ.
Мисля, че се отнасяше за мен.
Махай се или ще извадя оръжието. - Разбира се.
Просто задоволи любопитството ми.
На кого отиваш да помогнеш?
Нея или него? Хищникът или плячката?
Ще спра всеки, искащ да убие 15-годишно дете.
Но имаш съмнения. Да питаме експерта.
Господин Дийтън?
Ногитсуне е необикновено силно създание.
Създава илюзии, неразличими от реалността.
Илюзия.
Илюзията днес ми изглеждаше истинска.
И на мен. - Знам какво видях.
Видях точно копие.
Целта му бе да ни измами и да свалим гарда си.
Дъщеря ми я няма.
Каквото и да е там отвън, не е Алисън.
Това е една илюзия. - Тогава да я разсеем.
Алисън, спри!
Ставай! Бързо, да вървим!
По дяволите! - Продължавай!
Хайде!
Знам, че не помниш, но ако за миг спреш
с опитите да ни убиеш, ще ти помогна да се сетиш.
Трябва да бягаме, излекувай се! - Не мога!
Нито да се превърна!
Ще се наложи да се научиш на момента. - Как?
Ето така.
Получихме множество обаждания за пожар.
Разбрано, пътуваме. Периш, замести ме. - Добре, ще отида в участъка.
Но, шерифе, Мейсън просто... изчезна.
Още не знаем какво е станало с него. В момента си ми нужен в участъка.
Ще проверя в автосервиза. Ясно?
Да, сър.
Хайде, Илай, не спирай! По петите ни е!
Продължавай! Стани, момче, бързо!
Май ще се наложи да продължиш без мен. - Моля?
Ще опитам да намеря старата Алисън. - Тя опита да прекара стрела през теб!
Какво е това? - Потопила е върховете в самакитка.
Веднъж почти си отрязал ръката на баща ми заради отравяне с нея.
Тичай, Илай, не сме далеч от пътя. Ще я забавя.
Няма да се справя без теб.
Всичко ще е наред. Все пак вече се научи да се лекуваш.
С твоя помощ. - Само ти дадох начален тласък.
А ако има шанс Алисън да си спомни коя е, ще сторя същото при нея.
Намери баща си, ще ми трябва съдействието му.
Добре.
Пожарите са възникнали веднага, щом бурканът е бил взет от Япония.
Лиъм, това е той.
Човекът, който открадна буркана и освободи ногитсунето, ги предизвиква.
Не ногитсунето? Защо да не го заловим и да убием ногитсунето?
Звучи ми като план. - Ногитсунето не е личност,
а толкова древна сила, че е практически стихия.
Убийството може да е невъзможно. - Бих опитал.
Губим време.
Вие разберете кой подпалва пожарите, а ние ще открием Скот.
Била е с това возило и го е разбила в колата на Дерек.
Още нещо ли надушваш?
Гняв. Въздухът е изпълнен с убийствен гняв,
подобаващ на член на семейство Арджън. - Ето доказателство, че не е Алисън.
Не би убила дете. - Ногитсунето бе в главата ти.
Може би сега е в нейната. - Ако има място при яростта й.
Не всеки таи твоя гняв. - Нито твоя оптимизъм.
Не подценявай гнева. Имаме еднакъв усет за битка и бягство.
Второто започва със страх, но първото се ражда от гнева.
Уцелила е пикапа му. Бягат в тази посока.
Ще успееш ли да ги проследиш в гората? - Да.
Алисън, спри!
Искам да поговорим!
Хубаво.
Татко? - Илай?
Илай!
В безопасност си. - За разлика от Скот.
Имаме проблем.
Даже три.
Направено е с меч.
Хикари!
Татко!
Не!
Татко...
Помни кой си.
Малия? - Ставай!
Алисън, дадеш ли ми секунда, ще ти кажа истината.
Убил си половината ми семейство! - Никой от двама ни не е правил това!
Знам, че камите са напоени със самакитка.
Освен това смяташ, че ще изпълниш плана си.
Тъй като това желае ногитсунето.
Иска сега аз да умра в обятията ти. Готова ли си?
Понеже не е лесно.
Хайде!
Илай, какво правиш?
Мога да се справя. - По дяволите!
Не!
Илай...
Спри! Какво би те убедило да ме изслушаш?
Чудесно, уби ме. Сега да поговорим?
Защо онзи отива в Япония, освобождава ногитсунето,
а сега е тук и пали горите? - Не са главната му цел.
Само част от нея.
Трябва ли да вършим работата на истинските детективи?
Да виждаш такива наоколо?
Всъщност как изобщо действат?
Отиват на местопрестъплението и долавят нещо?
Именно.
Трябва да посетим някой от пожарите. Първия.
Хора, хора... Здрасти.
Огромен проблем - Дерек, Илай, Стилински и Дийтън изчезнаха.
В какъв смисъл? - Бяха отвлечени.
От кого?
Онитата.
Навсякъде има страшно много кръв.
Скот е в беда, ако е успяла да го прободе с камата.
Пропита е със самакитка. - Колко време му остава?
Между шест и осем часа.
Тези бързи изгаряния...
Има нещо методично в тях. - Така ли ще продължава да говори?
Спрях да слушам преди шест часа. - Добре, съжалявам.
Няма да прекарам остатъка от деня, търсейки пироман в гората.
Слушаме идеята ти. - Вече знаем какво убива онита.
Сребро. - С мен ли си?
Вървете и вземете колкото можете. Видите ли онита, направо ги убийте.
Доколкото виждам, отиваме обратно към главния път.
А кръвта ми ще ги примами.
Аз съм стръвта за капана, нали?
Понеже докато другите ни настигнат, аз ще съм мъртъв,
а ти ще се справиш с тях един по един, това ли е планът ти?
Всъщност да.
Ти не ловуваш върколаци, Алисън.
Каквото и да ти говори ногитсунето, не ги и убиваш.
Част от теб го знае. Видях го в мига, когато ме прободе.
Какво си видял? - Разкаяние.
Върви!
Джаксън, какво усещаш? - Ужасяващата воня на смърт.
Друго?
Не е газ.
Нито по-лека течност или подобно.
Нещо по-различно. - Химичен ускорител.
Бърз възпламенител, за да не обхване останалата част от гората.
Това казва ли ни нещо полезно?
Що се отнася до огъня, запознати са с химикалите.
Напълно наясно са как да ги използват.
Защо някой би хабил толкова време и енергия, горейки самодивски дървета?
Самодивски? - Да. Нали миризмата е на тях?
Знаеш ли в какво се превръщат, щом изгорят?
Пепел?
Офика.
Няма да ме убиеш.
Самакитката ще свърши това вместо мен.
Имаше кодекс.
"Преследваме тези, които преследват нас."
Измисли си нов.
"Защитаваме..." - "Защитаваме тези, които...
не могат сами да го направят." - Помниш.
Трябва да вземем каквото можем.
Грабвам това.
Не се притеснявай, не е онзи поглед, а по-скоро такъв, казващ
"Изглеждаш много готина, когато държиш томахавка."
Ако довечера не умрем, ще го обсъдим.
Значи определено няма да умирам.
Скот.
Да, красив е, но историята е пълна с хубави убийци.
Все пак си остава убиец. - Защо изобщо съм тук?
Едва ли това е правилен ход.
Не си губи времето с безполезни морални дилеми.
Придържай се към плана. Баща ти пътува насам.
Видях го в болницата, беше той.
Не, сега идва към нас с Питър Хейл.
Нали помниш, че чудовището изкорми гърлото на Кейт с ноктите си?
Би сторил същото и с теб. - Забрави ли, че ни изгориха?
Изгубихме години!
Не усещаш ли живота, който ти бе отнет?
Не знам какво усещам! - Слънцето залязва до часове.
Ще изпълним задачите си тогава. Те бродят през нощта.
Кои? - Оните.
А заедно с тях идва и хаосът.
Илай! Чуваш ли ме?
Не сме мъртви. - Засега.
Къде сме? - Това е само илюзия.
А те?
Ако скоро не измислим как да се изчистя от самакитката, ще умра.
Трябва да открием Лиъм. - Твоята бета?
Моят приятел. Лиъм и Хикари.
Тя е китсуне. Ето защо стрелата не й причини нищо.
Заради лисичата й природа, която я защитава като броня.
Няма да й помогне срещу онитата. - Нищо не бе от полза и на теб.
Какво имаш предвид? - Ти си отиде в обятията ми.
И ако ми позволиш, мога да ти докажа.
Лъжеш. - Остави ме да опитам.
Ако и после не ми вярваш, така да бъде.
Нека умра.
А в обратния случай? - Ще се наложи да ме спасиш.
Дерек, не съм сигурен дали даже твоята сила ще счупи веригите, не и тук.
Илай, добре ли си? Как е кракът ти?
Наред, излекуван.
Научи се? - До известна степен.
По-голямата заслуга е на Скот. - Невероятно!
Дерек, може би ще е добре по-късно да се отдадеш на емоциите.
Ногитсунето все още няма да ни убие.
Оставило ни е тук, за да гледаме как то печели.
Задачата ни на това място е да страдаме.
Чувате ли това?
Звучи като... - Лакрос.
Поне знаем, че още не го е хванала. - Напротив.
Алисън винаги постига целите си.
Щом намерихме стрелата, на прав път сме.
Хора.
Не мисля, че следваме диря. Били сме насочвани към капан - този.
На колежанския стадион се провежда турнирът по лакрос.
Докато учениците са на терена, ще сме пионките в играта на ногитсунето.
Там то ще я завърши. Дано не е измислило божествен ход.
Какъв? - От играта "Го".
Стъпка, толкова брилянтна и вдъхновяваща,
че променя основно цялата игра. Ход, който само бог би предприел.
Божествен.
Може би катализаторът на тези пожари
е същият като поставилия началото на такъв преди 20 г.
Пожарът, убил семейството на Дерек? - Има още нещо.
Авторът на формулата би трябвало сега да е мъртъв.
"Би трябвало да е мъртъв" почва да бъде като мото на района ни.
Изчакай.
Моля те.
Документите ми.
От ледената пързалка.
Другите снимки не се отлепиха, затова откъснах тази за теб.
Баща ти ми я даде след смъртта ти.
Лидия беше там. - Също и Стайлс.
Помниш ли зимния бал?
Отидох с приятелите ми Джаксън и Лидия.
Не си спомням никого другиго. - И аз бях там.
Намерих те сред всички присъстващи и танцувахме.
Нищо не помня.
Целунахме се.
Тогава за пръв път ти казах, че те обичам.
Защо го направи? - Защото те обичам.
Щом скъса с мен, споменах, че съм знаел, че ще сме заедно.
А ти ми отвърна...
"Съдбата не съществува."
Сещаш ли се как реагирах?
"Върколаците не съществуват."
Разкажи ми останалото. - Не мога. Не ми ли помогнеш, ще умра.
Какво да сторя?
Единствено огънят влияе на самакитката.
Трябва да я прогориш, за да излезе.
Мъж гледа снимка на друг мъж.
"Нямам братя и сестри,
но бащата на този мъж е бащата на сина ми.", казва.
Кой е мъжът на снимката? - Синът ми.
Не се страхувайте.
От този образ ли? Никакъв шанс!
Господи, той ме докосва...
Синът на Дерек Хейл.
Но все още не е станал върколаче, нали?
Когато падне нощта,
може да придобие своите зъби и нокти
и да гледа как останалите от вас умират!
Чакай... Не успя ли да намериш запалка?
Живее ли ти се?
Давай.
Илай, видя ли това? Видя ли очите си?
Как да постигна това? С тях гледам.
Светеха. - Какво?
Наистина? - Да!
Стой, недей!
Кажи ми, Илай, харесваш ли гатанки?
Повече си падам по стиховете, обичам римуването в тях.
Финсток, благодаря, че напомни на всички ни,
че няма по-слаб отбор от този на "Бийкън Хилс"!
Все още водим, Хоугън.
По дяволите!
Трябва да открия баща си. Ако е тук, и той е в опасност.
Алисън, чакай.
Ситуацията вече не опира само до теб и мен.
Мисля, че си спомням теб, някого като теб
или някого, в когото съм била влюбена. И може би ако имах повече време,
бих се сетила за абсолютно всичко, но сега трябва да намеря баща си.
Вероятно единствено той ми е останал. - Добре.
Нека върнем един от играчите в мача.
Не!
Алисън!
Не знаят, че си ти. Даже баща ти.
Просто...
Бъди внимателна.
Току-що опитах да те убия, а ти ми казваш да внимавам.
Защо?
Понеже още те обичам.
Илай! Откъде, по дяволите, се пръкна?
Махн... Човече! Махни се от терена!
Излез оттук! Погледни се само!
Илай?
Случва се в момента.
Офиката не е единствено бариера, а портал между неговия свят и нашия.
Доста се дразня, когато почнеш да говориш така.
Не е ли най-обикновена прах?
Периш трябва да я разруши, никой друг не може.
Джаксън...
Добре, място е, но не истинско.
Всички са там и са живи. - Част от плана ли е?
Изважда фигури от играта. - А мен ме връща?
Не знам, но трябва да те измъкна оттук.
Какво бе това? - Офика.
Наистина е той. - Кой?
Ейдриън Харис. - Изглежда като учителя ни по химия.
Бях учителя ти по химия, Джаксън, тъпако.
Хайде, Лидия, крещи като банши. Но ако се замислим...
Не си крещяла от години, нали? - Какво искаш от нас?
Не държа на извинение, задето ми провалихте живота,
принасяйки ме в жертвоприношение на побъркан друид.
По това време бях в Лондон.
Слънцето залязва. Ако онитата излязат през нощта...
Има 10,000 човека на стадиона. Какво да правим?
Ела. Тренер?
Играйте, де! - Тренер!
Не, не и пак не. Недопустимо е.
Ти завърши, Маккол. Не ще ми развалиш двубоя.
Тренер, всички тук са в опасност.
Как да ги изведем спокойно? - Печелейки мача.
Ако свърши наравно? - Ще има рязка смърт.
Ако не спрем срещата, ще има 10,000 резки смърти.
По дяволите!
Бях по-разочарован само, щом изгубих девствеността си. Искаш да помогнеш?
Ти си.
Остават четири минути. Който отбележи пръв, печели.
Номер 11? Аз го носех преди.
Искаш ли си го обратно? - Не, няма проблем.
Но щом си с него, по-добре вкарай. - Ще се постарая.
Закарайте си задниците на терена! Ще бием противника!
Ела да видиш, Лидия.
Това не беше лесно за постигане. Илюзията има няколко слоя.
Нека ти покажа един. - Искаш да гледам лакрос?
По-скоро как приятелите ти умират.
Хайде, погледни през микроскопа.
Ти не се промени. - Моля?
Щом отвлякоха Илай, ти не се превърна.
Има предвид, че не стана върколак пред очите на сина ти.
Не се е случвало досега, не ме е виждал така.
Не и след първия път. - Какъв е бил той?
Не съм сигурен дали изобщо помни.
Мисля, че бе прекалено малък. У нас влязоха койоти.
Промушиха се през комарника.
Илай си играеше на пода, а те се бяха устремили към него.
Трансформирах се на секундата.
Изръмжах толкова силно, че разтресох цялата къща.
След като койотите избягаха, Илай се бе втренчил в мен.
Трепереше.
Беше страшно стресиран.
Дни след това не ме пускаше близо до себе си.
Страхът в погледа му, когато ме видя,
завинаги ще остане в съзнанието ми. - Затова не може да се превръща.
Мисля, че всеки път, щом започва
или поне опитва да се трансформира,
вижда озъбеното ми лице срещу себе си.
Подайте на Маккол! Да!
По дяволите...
Знаех, че планът на ногитсунето е прекалено сложен, за да играе само.
Трябвах му, за да спечели. Бе нужно само да му дам болката си.
А благодарение на теб и Скот Маккол имам много от нея.
Всички таим болка.
Но тази на Лидия е много привлекателна за 1000-годишен демон.
Моите страдания са нищо за него.
Напротив - разбитото сърце си е истински деликатес.
Позволи му да го вкуси. Кажи ни защо скъса със Стайлс.
Сподели с нас болката си или другия път ще прострелям Джаксън в главата.
Не, Лидия! Не го прави!
Недей! - Тръгнах си...
Тръгнах си заради сън. - Какво се случи в него?
Отворих си очите...
И видях счупено стъкло.
Предно стъкло на кола.
Пълзя по земята.
Опитвам да открия Стайлс.
Станала е катастрофа.
Отлетели сме от седалките.
Обаче Стайлс не мърдаше.
Не мигаше.
Не дишаше. - Лидия, бил е само сън.
Докато не се повтори...
Потрети...
И превърне в безспирен сън, който не мога да разбера дали е просто такъв...
Или предупреждение.
Ако не съм била с него в колата, не би имало катастрофа.
И той е нямало да умре. - А ти - да има нужда да крещиш.
Баншитата не крещят.
Те надават вопъл.
Нов план - ти стреляй, аз ще те покрия.
Шегуваш ли се? - Не, давай.
Откъде дойде това момче? Ученик ли е изобщо?
От най-добрите ми. - Изглежда 30-годишен.
Кой е този, по дяволите? - Грийнбърг.
Какво чуваш? - Сякаш мачът се играе точно до нас.
И аз го усещам. Мисля, че синът ми е на терена.
Да! Вземи я, Илай! Закарай я до вратата!
Да! - Да!
Мамка му! - Скот, видя ли ме?
Баща ми беше прав! Наистина съм добър!
Господи, баща ми... - Нищо не е приключило.
Ще намерим останалите, да вървим. - Чакай, Питър!
Не! Без повече илюзии!
Къде е Скот? - На игрището, опитва да спаси всички.
Довършва мача. - Определено звучи като сина ти.
Но твоята дъщеря... - Не ти казах нещо, Питър...
Алисън е изпуснала не само стрелата.
Самакитка.
Мислиш, че няма да разпозная собствената си дъщеря?
Ти си. - Не знам коя и какво съм, но моите
приятели са в опасност заради мен. - Не е вярно.
Татко, какво е това?
Алисън!
Започва истинският турнир.
Къде се намираме? - В неговия свят.
Това е мястото, всички са тук.
Ние също.
Нещо се случва. - Мисля, че вече се е случило.
И преди съм убивала онита.
Тогава нека унищожим още няколко.
Можеш да развалиш преградата, нали? И преди си го правил.
Мина доста време от предния път, ще ми трябва огромна сила.
Добре, какво искаш? Мотивационен разговор?
Реч от типа "Ще се справиш"? Не съм по тези работи!
Не съм тук, за да ти вдигна егото или да ти бъда мажоретка.
Каквото трябва да сториш, за да си във форма, направи го сам, и то веднага.
Ти си хрътка, която гори с адски огън, така че премахни тази бариера!
Не можем да ги убием без сребро! - Татко...
Трябва да спечелим време на Периш. - Да, Лидия, гледай ги как страдат.
Внимавай!
Бий се, Алисън! - Тя ще те чуе.
Офиката не въздейства на баншитата.
Алисън е жива.
Най-добрата ти приятелка е жива и в момента се бори за живота си.
Не я губи отново. Ще те чуе.
Разбираш ли, Лидия?
Алисън!
Помня!
Помня всичко!
Все още не сме приключили!
Играта е моя!
Вземи мен и освободи останалите.
Животите тук ми принадлежат. - Имаш нужда само от мен.
Недей, Скот!
Алисън ме убива и умирам в обятията й, както тя - в моите.
Това е печелившият ход, нали? - Вече спечелих!
Губиш, докато съм на полето!
А аз продължавам да се боря и да бъда алфата.
Стрела в сърцето
с единствената цел да спасиш другите?
Всички присъстващи да се приберат у дома?
Не. Не, не мога да ти позволя!
Не! Категорично не!
Не!
Убий го, Алисън, и ми подари победата!
Моля те, Алисън.
Не ме карай да гледам как близките ми хора биват убити.
Усещам вкуса на първото място!
Убий го!
Нещо ми подсказва, че има още. - Надявам се, че е така.
Крещи колкото искаш, играта свърши. - Не!
Вълците вият, за да уведомят за местоположението си
останалата част от глутницата.
Кажи ми, Скот Маккол,
какъв е звукът
на вълка, който е готов да умре?
Ако наистина бях готов, щях да те информирам.
Лисичи огън...
Какво е това? - Сребро, кучи син такъв!
Хайде! - Спри.
Ще счупим оковите единствено, ако обединим силите си.
Нямам никаква сила. - Като човек - не, като вълк - да.
Заедно.
Ти си мой син. Наследник на Хейл.
Върколак.
Помогни на другите!
Мейсън! Шерифе!
Не!
Помниш ли с какво ме дари, Скот?
Ухапването на алфата.
Силата на върколака!
Дерек, това не е реално. - Поредната илюзия.
Татко? - Илай?
Илай, можеш ли да ме чуеш?
Да.
Илай!
Харис пропиля шанса си.
Сега е време за моето отмъщение.
Ще убия всички,
започвайки с това дете.
Ако ти се убива, премери сили първо с мен!
Няма да се справим сами с него, превъзхожда ни.
Трябва да развалим илюзията. Да го заловим.
Не сте в състояние нито да ме хванете, нито убиете,
нито дори намерите! - Прав си.
Теб няма как да открием, но всекиго от нас - да.
Вълкът вие, за да сигнализира къде е. - А върколакът?
Той ръмжи.
Задръжте го! Не пускайте! - Не можете! Така и вие ще изгорите!
Скот! Ти си алфата. - Какво?
Той сега е част от твоята глутница.
Периш! Възпламени го!
Татко?
Хикари! - Лиъм!
Лидия. - Алисън!
Нощта, в която срещнах за пръв път Дерек Хейл, той спаси живота ми.
После каза, че сме братя,
и го сметнах за луд.
Всъщност беше прав.
От онзи момент нататък, Илай, наистина бяхме братя.
И...
Дерек бе първият, който ме научи,
че имаш не само семейството, в което си се родил,
но и това, което сам откриеш за себе си.
Не знам как би реагирал баща ти, но ти давам джипа.
Нещо ми подсказва, че решението е правилно.
Той го мразеше. - След като синът ми го остави,
Дерек го прибра, смятайки ремонта му за невъзможен.
Но един ден вдигна капака, свали всичкото тиксо, оставено от Стайлс,
и не след дълго успя да го стегне.
Този джип, без значение какво му се случва,
не спира да бъде на пътя.
Никога не можа да разбере защо не иска да се развали веднъж завинаги.
И мисля, че никога не осъзна, че точно така гледахме на него.
Никой, освен Дерек Хейл, не е приемал наказанията, които той прие
и продължи да приема, за да защити хората, които обичаше.
Не спираше...
Постоянно падаше и се изправяше...
Докато не дойде денят, в който нямаше как да направи още една крачка.
Баща ти имаше смесени чувства към джипа.
Това не означава, че трябва да е така и за теб.
Всичко, което трябва да сториш, е да го поддържаш.
Нищо повече.
Не се привързвай много.
Неделя е ден за осиновявания. - Него?
Знам, че ще искаш, но го глези малко. Все още расте.
Така ли? И без това вече е тежък. - Да.
Когато стане готов. Здравей!
Струва ми се, че е минало доста време
и искам да разбера как да си го върна.
Щастлива съм за всичко, което ме очаква, но просто...
Като че ли изпитвам съжаление.
Мисля...
Мисля, че чувствам...
Тъга.
Именно.
А ти?
Не.
Не се притеснявам за миналото,
защото сега имам бъдеще.
С него.
И теб.
Тихо, де!
Защо спряхме?
Смятах, че отиваме при адвоката ми!
Кои сте вие, по дяволите? Какво става?
АЙКЪН ХАУС
Махнете си ръцете от мен!
Добър вечер, г-н Харис. Има промяна в плана.
Бе решено, че ще ви настаним в по-подходящо учреждение.
Кое? - Лудницата.
Уверен съм, че там ще ви е комфортно. - Не!
Господи, не!
Правите грешка! Училищен учител съм!
Децата... Тийнейджърите... Те са върколаци!
Казвам истината! - Чували сме доста такива истории.
Винаги има някоя нова.
Помни кой си.
Превод и субтитри: Koen и Horatio http://subs.sab.bz/
©Translator's Heaven 2023