Сунджа.
(корейськ.) Сунджа.
Ми приїхали.
ОСАКА 1931 РІК
Розумію, поїздка була важка,
але скоро будемо у брата.
Ісак!
Брате!
Йосеб!
Як ти так виріс?
Коли я поїхав, ти був ще малий.
Ти вкрав мій зріст?
Я щиро за це молився.
Брате,
це моя дружина Сунджа.
Чесно кажучи, ми з Кенхі були здивовані.
І вже вагітна.
Ми благословенні.
Так ми вважаємо.
Як почуваєшся?
Я рада знову бути на суші
і вдячна, що ви прийняли мене у свій дім…
Не треба. Ми тепер сім'я.
Але ходімо.
Якщо я скоро не приведу вас додому, Кенхі розізлиться.
Ні.
Я понесу.
Ходімо.
ПУСАН 1989 РІК
Ого, поглянь лише!
Це наш трамвай.
Ти й досі працюєш на фабриці?
На людях краще говорити японською.
(япон._ Я старший зміни на фабриці печива.
Начальник мені довіряє.
Гей, дивися!
Це будівництво метро.
Кілька років тому у Токіо відкрилася перша лінія,
в Осаці буде друга лінія метро у всій Азії.
Воно все змінить.
Ми ніби вже стрибнули в майбутнє.
Дивися!
Я у сім років ловила більші морські вушка.
І дивись, які дорогі!
Батько спостерігав, як я по них пірнаю.
Візьму два.
Я не хочу.
Хто сказав, що я тобі дам?
Я не голодна після шведського столу в готелі,
але не можу встояти.
Це обов'язково треба з'їсти.
Мамо, я ж казав, що шведський стіл входить у вартість номера.
Це незворотні затрати.
Тільки люди, що росли в багатстві, можуть так думати.
Ходімо розвіємо тітчин прах.
Мамо!
Не відставайте!
Ідіть за мною!
Йосебе,
де це ми?
Це Ікайно,
наш квартал.
Слухай уважно, Ісаку.
Шпигуни всюди.
Навіть у церкві.
Завжди будь насторожі, ясно?
Що я роблю – лякаю тебе в перший день.
Ти й не уявляєш, який важкий був для нас перший рік тут.
Подивися навколо й зрозумієш чому.
Хочеться їсти, а роботи немає.
Люди у відчаї.
Знаєш, скільки разів наш дім грабували?
Коли ми звертаємося в поліцію, вони нічого не роблять.
Їм плювати на корейців.
Та, мабуть, якщо подумати,
все-таки нам пощастило.
Ану! Геть звідси!
Я ж просив не випускати свиней!
Чорт!
Ми вдома!
Кенхі!
Після Першої китайсько-японської та російсько-японської війни
Маньчжурія і Монголія врятували нашу країну…
Ісак!
Який ти.
Ти зовсім не змінилася.
Не змінилася?
Я тепер стара жінка.
Це Сунджа, так?
Мабуть, ти втомилася після довгої подорожі.
Як ти почуваєшся?
Усе гаразд.
Прошу, не турбуйтеся.
Але ж ти голодна?
Сідай.
Сьогодні просто їж.
З цієї нагоди я приготувала особливу страву.
ЗА РОМАНОМ МІН ДЖИН ЛІ
Патінко
ТОКІО
Ти прийшов!
Бачу цей погляд. Мабуть, ти вже чув?
Я радий, що ти тут.
Знайомся з моєю нареченою.
Це Соломон, мій однокласник з міжнародної школи.
А! Той, що підкорив Америку.
Як тобі Токіо після повернення?
Це місто, де дуже багато грошей, але немає часу їх витрачати.
Воно найкраще.
Бачиш? Дівчата його завжди любили.
Дивно, чому він запав на ту дівчину.
На ту складну…
- Хану. - Так, Хану.
Що з нею сталося?
Вона зникла.
Якщо тобі потрібна така дівчина, ти знаєш, де їх шукати.
Куміко знову сама.
Я ж казав її не запрошувати.
Вона хоче, щоб ти приділив їй увагу.
Через її старшу сестру
нам довелося відкласти заручини.
Батьки хотіли спершу видати заміж її, але охочих не було.
То як у тебе справи?
Абе-сан вносить тебе в чорні списки всіх банків Токіо.
Ну то й що? Я все одно повернуся в Нью-Йорк.
Ти впевнений?
Що ти знаєш?
Та нічого.
Але Тому Ендрюсу
я б не вірив.
Він намагається спокутувати власні гріхи.
Фінансові неточності, активи клієнтів.
Не може бути. Він не такий.
Мабуть, тому його відіслали з Нью-Йорка в Токіо.
Щоб зам'яти справу.
Хай що там сталося,
він більше не може псувати собі кар'єру.
Думаєш, він мене звільнить?
А ти так не зробив би?
Я зроблю все, що можу, щоб захистити твою репутацію.
Та насправді я не розумію, навіщо ти так вчинив.
Я теж.
Я повинен привітати інших гостей, потім поговоримо.
Гей,
що ти мав на увазі,
сказавши, що я знаю, де знайти Хану?
Де її шукати?
Таких пригод
шукають у районі Йошівара,
на станції Уґуїсудані.
Привіт.
Що він собі думав?
Говори тихіше.
Як він міг одружитися з такою дівчиною?
Вона ще молода.
Хай облаштується.
А ми були старші, коли приїхали сюди? Ми були такого ж віку.
І ми були нещасні. Пам'ятаєш?
Я кажу не тільки про це.
У неї більший термін, ніж я думав.
Ти теж це бачиш, правда?
А Ісак – легковірний ідеаліст.
Така дівчина…
вона могла заманити його в пастку.
Йосебе.
Ми прийняли людину, якої геть не знаємо.
Хіба це тебе не тривожить?
Здається, я їх розчарувала.
Вони передумають. Не турбуйся.
А це місто…
Здається, воно нас не приймає.
Мені теж так здається.
Я так давно
хотів поїхати з дому.
А тепер, як це зробив…
Сунджа, я боюся, що ти мене зневажатимеш.
Зневажатиму тебе?
Як я можу зневажати того, хто мене врятував?
Я не хочу, щоб між нами був цей борг.
Ти нічого мені не винна.
Ти сам сказав.
Моє майбутнє було похмуре.
Але ти його не боялася.
Помиляєшся.
Я була нажахана.
Ти справді не розумієш,
так?
Ти така стійка,
що я можу взяти в тебе мужності,
а в тебе все одно залишиться вдосталь.
А цей малюк,
який носитиме моє прізвище,
врятує мене.
Смерть мене не забере.
Хай що кажуть брат і невістка, вони помиляються.
Це я не повинен бути для тебе тягарем.
Ти теж нервуєшся.
Знаєш, я тебе тоді бачила,
як ти танцював на площі.
Ти там була?
Чому ти так поводився?
Хтозна.
Коли я вийшов з конференц-залу,
я справді хотів провалитися крізь землю.
Та коли я вийшов на вулицю й почув музику…
Це складно описати.
Я відчув, що можу полетіти.
Я був щасливий.
Але ти не полетів.
Мабуть, гравітація перемогла.
Можливо, є інша причина?
Мабуть, Хана?
Офісні стіни тонкі.
Ти все чула?
Вибач.
Я не хотіла підслухувати.
Але, зізнаюся,
мені стало цікаво.
Вона багато для тебе значить.
Значила,
але я багато років її не бачив.
Чесно кажучи, вже почав її забувати.
Але вона подзвонила через стільки років.
Тебе б це так не вразило, якби ти нічого до неї не почував.
Відколи ми вперше зустрілися,
вона запала мені в серце.
Мені було 14.
Вона була дочкою татової подружки.
Дивні обставини, розумію.
Та, може, мене це частково привабило.
Деякі люди здатні…
поглинути інших.
Хана була на це здатна.
Чому ви розійшлися?
Я поїхав у Америку.
Невдовзі після цього…
вона втекла з дому.
Ти можеш її пошукати.
Я не впевнений, що хочу.
Навряд чи їй сподобається те, ким я став.
Що ж, Баєк-сан, ти любиш складних жінок.
Як та землевласниця.
Чому ти згадала про неї?
Вона не хотіла продавати ні за які гроші.
Думаєш, це був її план?
Який план?
Принизити тебе.
Якщо подумати, це очевидно.
Наомі-сан, це велике нещастя –
народитися жінкою,
до того ж у цій країні.
Вийти заміж за роботу, яка тебе навіть не хоче…
це ти називаєш перемогою?
Баєк-сан, цікаво буде
побачити твоє майбутнє.
ЧЕРЕЗ МІСЯЦЬ
Вибач.
Я знову проспала.
Щоб дитина була сильна, матері треба спати.
Дозволь я розвішаю прання.
Повільно.
Не напружуйся.
Я й не чула, як Ісак пішов уранці.
Він устає раніше й раніше.
Мабуть, йому підходить робота в церкві.
Що таке?
Тобі боляче?
Запах… після прання він зник.
Минуло кілька тижнів, і запах був жахливий.
О, я не знала…
Це все, що в мене лишилося.
Ще трохи…
Мені треба було ще трохи часу.
О, Сунджа.
Коли він мине?
Цей біль…
…коли він мине?
Ніколи.
Але ти навчишся з ним жити.
Повір мені.
Це точно тут?
Тут похований твій батько?
Що ти таке кажеш?
Як я можу забути, де поховала батька?
Це було тут.
Його перепоховали під час будівництва паркінгу.
Мамо,
думаю, все зроблено як треба.
Не бійся. Ми знайдемо могилу.
Вибачте.
Я про це нічого не знаю.
Поговоріть з моїм чоловіком. Його немає вдома.
Ми вже говорили з вашим чоловіком.
Та оскільки він не має грошей,
борг у 160 єн мають сплатити його рідні.
Це печатка
вашого чоловіка, так?
Так.
Ми не хочемо вас турбувати.
Дайте нам 20, якщо маєте.
Нашого начальника
це влаштує на тиждень.
Ті 160 єн –
уся сума?
Я розберуся.
З урахуванням процентів вона подвоїлася.
Коли він узяв позику?
Два місяці тому.
Нібито брат одружився, гроші – жінці на квиток.
Ми знайдемо гроші через кілька годин.
- Куди їх принести? - Ви не розумієте…
Не марнуйте часу. Скажіть, куди принести гроші.
Наша контора
біля доків, де майстерня з ремонту сітей.
То ви принесете 20 єн?
Можна сказати начальнику?
Скажіть, що він отримає всю суму.
Але, Сунджа…
Звідки в тебе такий годинник?
Мама подарувала.
Щоб у мене були гроші про всяк випадок.
Кенхі, треба терміново заплатити.
Хай Йосеб усе владнає.
Думаю, він робив, що міг,
але платежі стали надто великі.
Я таке бачила безліч разів.
Удома багато фермерів зверталися по позику після поганого сезону,
щоб купити насіння чи реманент.
Багато хто втратив домівки.
Як він міг таке зробити?
Звернутися до таких людей.
Хіба був вибір?
Це мій борг.
Я повинна його сплатити.
Можете хоча б запевнити мене, що його могилу перенесли як слід,
що він десь перепохований?
Я розумію ваше занепокоєння,
але без документів нічого не можу сказати.
Почнімо з офіційного запиту.
Ваше ім'я?
Кім Сунджа. Моє японське ім'я – Бандо Нобуко.
Ви одна з тих.
Коли ви переїхали?
У 1931 році.
Тобто ви маєте громадянство Японії?
Ні.
- Постійне проживання. - Але ви маєте паспорт Південної Кореї.
Ми хочемо лише знайти могилу дідуся…
Мамо.
Мамо,
заспокойся.
Його знайдуть.
Як ти можеш таке казати?
Тут стільки всього змінилося.
Живих неможливо знайти,
не те що мертвих.
Вибачте!
Я знайшла записку, переглядаючи запити
про перенесення поховань.
Мабуть, вам це ім'я знайоме.
Шін Бокі.
Ви знаєте цю людину?
Це моя старша сестра.
Ми багато років її шукаємо.
Тепер їй 29.
Сюди щотижня приходять люди
з такою ж історією.
Це не брехня.
Усі так кажуть.
У будь-якому разі
вибачте, але я не можу вам допомогти.
Харукі-сан?
Соломон?
Я зараз!
Що таке?
Що ви хочете мені продати?
Невже я так сильно змінилася?
Мабуть, що так.
Сунджа?
Сунджа, це справді ти?
Сестро! Це я.
Бокі, сестричко!
Ти повернулася.
Річ справді хороша.
Але, на жаль,
у нашому районі немає на них попиту.
Молодь любить носити годинники на зап'ястку.
Можу дати тобі за нього 40.
Вибачте, що потурбували. На все добре.
Я хотів би допомогти, тим більше, що ти при надії.
Дам тобі 50,
хоча не впевнений, що зароблю ці гроші.
Він коштує не менше 300.
Він зі Швейцарії.
Там роблять найкращі годинники.
Але ж ти не у Швейцарії, так?
Я розумію.
До побачення.
Ти з Пусана.
Я впізнав твій акцент.
Чим займаються твої батьки?
У мене тільки мама.
Вона має пансіонат.
Мабуть, розумна ділова жінка.
Добре.
Двісті двадцять п'ять єн.
Триста.
Така моя ціна.
Кенхі, що таке?
Нам туди не можна.
Це непристойно.
Позика не буде сплачена, поки не принесемо гроші.
Може, віддамо їх Йосебові?
Цю брудну роботу мають робити чоловіки, а не ми.
Невже ти думаєш, що він візьме в мене гроші?
Я піду. Чекай мене вдома.
Ні, не можна!
Якщо я не піду,
що тоді буде?
Ти не розумієш…
до того, як я приїхала сюди,
я не вміла готувати й прати.
Я не говорила з людьми, яких не знали мої батьки.
Я не розпоряджалася грішми.
Навчитися все робити самій
було дуже важко, Сунджа.
А потім я побачила тебе.
Ти тут лише кілька тижнів.
Я почуваюся дурною.
Вранці ти спитала мене,
коли мине цей біль.
Правду кажучи, мені весь час страшно.
Постійний страх…
скільки мені ще з ним жити?
Будемо боятися разом.
Може, так станемо сильніші.
Ти думаєш?
Так.
Відійди.
Їж.
Після твого від'їзду…
у нашому житті лишилася чорна діра.
Особливо страждала мама.
Нам з Донхі було важко
бачити її в такому стані.
Потім почалася війна, і стало ще важче.
Ми були тягарем для твоєї мами. Ми це знали.
Та навіть тоді
вона не захотіла нас відіслати.
Якось один чоловік запропонував Донхі й мені
непогану роботу на фабриці в Маньчжурії.
Ми не хотіли кидати твою маму саму…
але скільки ще вона могла нас утримувати?
Крім того, твій від'їзд
показав нам, яке нікчемне наше життя.
Особливо Донхі,
яка дуже хотіла побачити світ.
Ми повернулися після війни
й дізналися, що мама померла.
Чесно кажучи,
я була рада.
Я не хотіла, щоб вона бачила,
як сильно ми змінилися.
Хоч у нас тут мало що було, я була рада повернутися.
Але для Донхі
щастя тривало недовго…
…вона зрозуміла, що вона…
вже не та молода дівчина
і не може жити так, як колись.
Пам'ятаєш, де ми прали?
Там…
я її знайшла.
Розумієш, деякі люди
живуть у мріях.
Вони не створені для важких часів.
Ти тут живеш?
Я його зустрів.
Це Соломон.
Ми знайомі з дитинства.
Привітайте його.
Це Норіко.
Її брат Такаші.
Масако.
Який красунчик.
Це подарунок для мене?
Не думаєш, що він для тебе застарий?
Твоя правда, але я можу зробити виняток
для такого красеня.
А це,
це Сатору.
Це син Мозасу.
Я часто згадую твого батька.
Він був моїм найкращим другом і якось урятував мені життя.
Але це було дуже давно.
Тепер я живу тут.
Дайте мені вексель.
Не треба. Кладіть собі.
Ти наш гість.
Дякую.
Як смачно.
Що там?
Просто їж.
Якби не Бокі…
…мій батько лежав би у спільній могилі без надгробка.
Навіть не знаю, як відплатити за її доброту.
Вона це зробила для тебе.
Усе ж таки
мені пощастило.
Але…
…серце підказує, що це неправильно.
Вижити – це не сором, мамо.
Колись давно хтось мені сказав:
«Щоб хтось зробив крок уперед,
хтось інший повинен зробити крок назад».
Тоді я в це не повірила.
А тепер я думаю…
мабуть, це правда.
Не знаю, хто тобі таке сказав,
але я не думаю, що це правильно.
Гей,
їдьмо додому.
Справді?
Ми ж хотіли побути тут ще два дні.
Я можу повернутися.
Тепер я це розумію.
Коли ти зник, тебе оплакував батько,
дружина й брат.
Я знаю, що завдав болю багатьом людям.
Я цього не хотів.
Я просто кажу,
що тебе дуже любили.
Це правда,
але…
вони любили іншого Харукі.
Я тепер той, ким не міг бути тоді.
Я бідний, але можу бути собою.
Будь ласка.
Вибач.
Що я роблю?
Мені завжди було тебе жаль.
Ти виріс,
обтяжений надіями і мріями рідних.
Мабуть, тобі було важко.
Але
жаліти багатіїв –
це якось неправильно.
Надіюся, ми обидва будемо щасливі.
Сунджа…
ми вчинили неправильно?
З усією повагою, можна спитати,
як ви здогадалися, що вона продасть годинника?
Вона вийшла заміж за мрійника.
За чоловіка, слабшого, ніж вона. І дорого за це заплатить.
Триста десять єн за ваш клопіт.
ПРОДАЖ КОМПАНІЇ «КУРОХАВА»
Томе, я розумію, що ти злий,
але Мамору Йоші поводиться підозріло.
Я чув, він продає багато нерухомості.
Добре, що ти подзвонив.
-Я хотів з тобою зв'язатися. - Навіщо?
Тебе звільняють з «Шиффлі». Ясно?
На них сильно тиснуть «Колтон» і Абе-сан.
Не дай їм це зробити.
Віриш ти чи ні, я намагався тобі допомогти.
Томе, мою візу спонсорував банк «Шиффлі».
Тобто я не можу повернутися.
Терміново звернися до адвоката.
Не знаю, чи можна щось зробити, але…
У мене дзвінок на іншій лінії. Чекай.
Алло, що таке?
Соломоне, я не хочу помирати на самоті.
Не хочу!
Хано,
що сталося?
Хано!
Приїжджай!
Приїжджай негайно…
поки не пізно.
Переклад субтитрів: Олена Цехмейструк