SLIKE, KAKO STARE, PONEKADA POSTAJU PROVIDNE.
TADA JE, NA NEKIM SLIKAMA, MOGUĆE VIDETI ORIGINALNE
LINIJE. DRVO SE VIDI KROZ HALJINU ŽENE...
DETE MAŠE PSU. BROD VIŠE NIJE NA OTVORENOM MORU.
TO SE ZOVE PENTIMENTO, JER SE UMETNIK PREDOMISLIO
I NASLIKAO NEŠTO DRUGO.
Sada sam stara, i želim da se setim šta sam nekada
imala...i šta sada imam.
Opet mi ne ide! Sve se raspada.
Obuci džemper i ponesi viski. Ja ću upaliti vatru
i pristaviti večeru. Ne zaboravi cigarete.
Nisam došla da mi daješ naređenje, već savete!
Ti si veliki pisac!
Ti nisi general, a ja ti nisam vojska!
Ako zaista ne možeš da pišeš, potraži posao.
Budi kelnerica.
Ili, vatrogasac? Možeš da budeš šef. To nije loše.
Nađi neki mali grad, malu vatrogasnu brigadu...
Ja ću da budem gradonačelnik. -Zašto ti?
Pa, tebe niko nije postavio za... -Ja imam
problema sa pisanjem, a tebe je baš briga!
To što si ti prestao sa pisanjem, ne znači da...
Znaš šta, Lili. Poslaću te u Pariz.
Ne želim da idem u Pariz. - Zašto? Čujem da je to
lep grad. Završi svoj komad tamo, zabavi se malo,
poseti svoju prijateljicu Džuliju. -Ti znaš da
Džulija nije u Parizu. - Gde god da je.
Idi u Španiju. Možda se vodi građanski rat,
pa pomozi nekome da pobedi. Ionako si besna.
Nisam, i ne govori mi to! Nisam ja kuče!
Jesi, buldog, ali sanjaš da budeš koker-španijel!
Ne mogu ovde da radim. - Onda nemoj da radiš,
ni ovde ni bilo gde! Ništa do sada nisi
napisala, tako da nikome nećeš nedostajati.
Sada je pravi trenutak da promeniš posao.
Ti si me naterao da postanem pisac.
Ti si rekao da imam talenta, da se držim pisanja.
Zaludeo si me sa tim sranjem!
A, pogledaj me sada! - Ako misliš da plačeš,
idi na stenu. Nemoj ovde da mi plačeš.
Ako ne možeš ovde da pišeš, idi negde drugo.
Ostavi se pisanja! Radi nešto drugo.
Budi rudar! Samo, nemoj da mi plačeš.
UVEK SAM ZNALA SVE O SVOM PAMĆENJU.
ZNALA SAM KADA SAM NEKU ISTINU DRAMATIZOVALA,
ILI ŠTA MI JE BILA FANTAZIJA. ALI, APSOLUTNO VERUJEM U
ONO ČEGA SE SEĆAM O DžULIJI...
Srećna ti Nova Godina, bako. -I tebi, Džulija.
Srećna Nova Godina, deko.
Zašto smo u sred jela jeli šerbet?
To je spoj između ribe i mesa.
Ko je to? - Moja majka.
Bože... - Upravo se ponovo udala.
Gde ona živi? -U Škotskoj. Poseduje otmen zamak.
Jesi li bila tamo? - Jednom. -I, kako je?
Ima mnogo otmenih ljudi sa otmenim titulama.
Ko su oni? -Ne sećam se, nisu me zanimali.
Svi oni su bogati i poznati. Samo su mi
govorili zdravo, i ne sećam ih se.
Srećna Nova Godina, Džulija. -I tebi.
U Parizu sam.
U Parizu sam i ja sam niska perli. -U Parizu sam,
i ja sam niska perli na seksi igračici.
U Parizu sam, i ja sam niska perli na seksi
igračici, i romantični Francuz ulazi u moju sobu.
I odnosi me u mračnu parisku noć!
Vodi me u svoju vilu.
Šta reče? - U ekstazi sam!
Šta je bilo? -Moraćeš da naučiš francuski.
Srećna ti Nova Godina, Džulija. - I tebi, Lili.
Ne mogu reći da sam koristila reči nežno,
snažno, delikatno, ali te sam noći mislila da je
to najlepše lice koje sam ikad videla.
Možda ću moći bolje da radim na drugom mestu.
Daš?
Ako odem u Pariz da radim...jesi li budan?
Daš, da li te ja ometam u pisanju?
Ne, Lili, ometaš me u spavanju.
Ali, šta je sa Parizom, Rimom? - Ne slušaš me!
Slušam te!
Molim te, reci mi šta ti je. - Ne želim da budem ovde,
ne sa njima. Mrzim ih! - Zašto?
Vodili su me da vidim Kairo. Rekli su mi da je
to lep grad, ali nije. Rekla sam dedi: Vidi ove
ljude. Oni su bolesni, gladni. Zašto ne preduzmemo
nešto? On mi je rekao: Ne gledaj ih.
Ali, bolesni su, rekla sam. A on je rekao:
Nisam ja kriv što su oni bolesni.
Ali, šta je bilo sa Parizom, Rimom?
Ti me ne slušaš! - Slušam te!
U zamku moje majke, sluge žive u podrumu.
Njih osamnestoro u tri sobe, bez prozora,
samo jedno kupatilo. To nije u redu.
To nije u redu, Lili. Razumeš li?
Javili su mi se sa Oksforda, iz medicinske
škole. Primljena sam!
Kada ćeš da ideš? - Na kraju leta.
Vreme je da ideš...
Kada ćemo se ponovo videti?
Proći će mnogo vremena.
Da, ali ćemo imati o mnogo čemu da pričamo.
Piši mi, molim te. - Znaš da hoću.
Iskoristi ovu šansu. Drži se dobro.
Zdravo.
DUGO JE NISAM VIDELA, DOK NISAM OTIŠLA DA JE
POSETIM U OKSFORDU.
POSTOJE ŽENE KOJE DOSTIGNU MOMENAT PERFEKCIJE
U ŽIVOTU, I OD TADA IM LICE NIKAD VIŠE NEĆE BITI
TAKO LEPO, TELO TAKO MOĆNO, ZAHVALNO.
TO SE TE GODINE DOGODILO DžULIJI.
Imaš li puno prijatelja? - Ne mnogo.
Ideš li u pozorište? - Nemam vremena.
Ali, mi smo stalno išle u pozorište.
Kad ti napišeš svoj komad, tada ću ići.
Kako ti ide pisanje? - Još tražim izdavača.
Volela bih da mogu stalno da pišem.
Imaš li momka? - Ne, a ti?
Pa, možda sam našla nekoga. A ti?
Imala sam ga, ali nam nije uspelo.
Šta čitaš? - Engelsa, Hegela, Ajnštajna.
Ti shvataš Ajnštajna? - Naravno.
Hoćeš li doći kući sledećeg leta?
Ne, idem u Beč. Tamo ću da završim školovanje,
a onda ću podneti molbu da radim sa prof. Frojdom.
Možeš li to? Mislim, znam da možeš, ali...
Ima šanse. Mislim da će me primiti.
Lili, moraš doći u Beč. Onda ćeš znati o čemu ćeš
pisati. Ljudi tamo dolaze iz raznih krajeva. Izgradili
su svoj deo grada. Imaju svoj orkestar i najbolje
novine u Beču. Najzad ima nade za ovaj svet,
shvataš li? -Naravno.
ALI, NISAM JE SHVATILA. NE POTPUNO.
PISALA MI JE S VREMENA NA VREME IZ BEČA,
GDE JE STUDIRALA MEDICINU. KAKO SU GODINE PROLAZILE,
SVE JE KIVNIJE PISALA O PRETNJI ZVANOJ FAŠIZAM.
O NACISTIMA, O MUSOLINIJU I HITLERU, I O HOLOKAUSTU
KOJI SE SPREMA.
NIJE SHVATALA ZAŠTO SVET ODBIJA DA VIDI TO.
ODLUČILA SAM DA PRIHVATIM HEMETOVU PONUDU.
DA VIDIM, HOĆU LI BOLJE RADITI NA NEKOM DRUGOM
MESTU. VRATILA SAM SE U EVROPU, U PARIZ.
Džulija? Ovde Lilijan!
Jesi li to ti? Ne prepoznajem ti glas.
Neverovatno, koliko vremena je prošlo!
Zar nisi dobila moje poruke? Nedeljama te tražim.
Dobro sam, u Parizu sam. Kada mogu da te vidim?
Završavam svoj komad. Zar nisi dobila moje pismo?
Jesi li dobro? Šta je teško?
Doći ću ja u Beč. Zašto ne?
A da se nađemo na pola puta?
U redu, hotel Žako. Čekaću da mi se javiš.
Jesi li dobro? Halo!
DRAGI DAŠ, POKUŠAVAM DA SE KONCENTRIŠEM NA POSAO,
ALI MI JE MUKA! RAZLOG TOME JE SAMO STRAH.
DAŠ, OVDE POSTOJI NEŠTO ZLO. NEŠTO ZLO I
ZASTRAŠUJUĆE, I MISLIM DA ĆE UTICATI NA SVE NAS.
I TO NE SAMO U PARIZU.
ŠTA ĆE BITI SA DžULIJOM? JOŠ UVEK UČI U BEČU.
Napolje! Napolje!
Džulija...
VATRA BESNI U BEČU. NAORUŽANI RADNICI SE BORE
PROTIV VOJSKE. 200 MRTVIH.
Telefon, gospođice!
Poziv iz Beča!
Šta se desilo? Je li ozbiljno?
Naravno da dolazim. Recite joj da stižem.
Gde treba da dođem?
Molim?
Imam rezervaciju u hotelu Imperijal? -Da.
Drago nam je da ste ovde, gospođice.
Ko mi je rezervisao sobu? - Gospodin Von Frič.
Rekao je da vam kažem da je sve sređeno i da se vi
samo opustite. - Je li Von Frič u ovom hotelu?
Nije. -Kako mogu da dođem do njega?
Ne znam. Brzo je došao i otišao.
Odmara se posle operacije. Dođite sutra.
Kakve operacije?
Izvinite, kakve operacije? - Ona odmara.
Ne razumem, kakva operacija? - Dođite sutra.
Neću da dođem sutra! Čekaću ovde!
Ne razumem te.
Ne shvatam.
Gde je ona? - Lečenje.
Šta se dogodilo? - Lečenje.
ODMAH SE VRATI U PARIZ. SVOJU ADRESU MI OSTAVI U
HOTELU. SADA ME VODE NA DRUGO MESTO. DžULIJA.
OSTALA SAM MESEC DANA U EVROPI, TRAŽEĆI JE I
ČEKAJUĆI DA MI SE JAVI. ALI, NIŠTA OD TOGA.
Molim vas, govorite sporije! Ne razumem vas!
Govorite li nemački?
Izvinite, ja govorim nemački.
Kažu da ona nikad nije bila tamo. -Recite im da
sam je ja videla tamo! Moraju imati njeno ime.
Ne, kažu da nikad nije bila u toj bolnici.
Ali, ja sam je tamo videla! Moraju da znaju
gde je otišla. -Oni ne znaju ni njeno ime, madam.
ODUSTALA SAM OD PISANJA I VRATILA SE KUĆI.
NEDUGO POSLE TOGA, PRIMILA SAM PISMO, IZ BEČA.
REKLA JE DA MOGU DA JOJ PIŠEM NA POST RESTANT U
LONDONU. REKLA JE DA NE BRINEM I DA ONA ZNA DA ĆEMO
SE JEDNOG DANA VIDETI.
POKUŠALA SAM DA ZAVRŠIM SVOJ KOMAD.
Daš, padaće sneg.
Daš?
Ti želiš da budeš ozbiljan pisac.
To mi se dopada, zato i radimo.
Ne znam šta se dogodilo, ali bolje da ovo pocepaš.
Nije da ne valja, već nije dovoljno dobar.
Ne za tebe.
Odavno niko nije napisao ovako dobar komad.
Jesi li siguran?
Sto-posto.
Ali, jesi li siguran?
Ponosim se tobom. - Divna si.
Daš! Nadam se da sam te probudila!
Znaš li šta se dogodilo? Misle da sam divna!
Ja sam ponos grada! Svi su došli.
A ti si morao da ideš u Holivud.
Naravno da sam pijana. Kako bih drugačije
preživela ovo veče. Ko je sa tobom u krevetu?
Ne, neću ti poslati kritike!
Drugi čin je bio u redu, potpuno si bio u pravu.
Kada se vraćaš kući?
DRAGA DžULIJA, POSLALA SAM TI KOPIJU MOG KOMADA.
JESI LI JE IKAD DOBILA? KOMAD JE POSTAVLJEN NA
BRODVEJU, KAO ŠTO SMO MI NEKADA ZAMIŠLJALE.
DOPAO IM SE. VOLELA BIH DA SI I TI BILA TAMO.
ONDA SE VEROVATNO NE BIH TOLIKO NAPILA.
DUGO MI NISI PISALA.
Čestitke, Hemet!
Još čestitki!
Mogla bih da kupim kaput od samurovine. -Ako želiš.
Imam pravo da kupim kaput od samurovine.
Možda bi trebalo da dam svoj novac Ruzveltu.
I to možeš da uradiš.
Sjajno izgledam u kaputu od samurovine.
Daš, obožavam da budem slavna.
Znaš li šta se događa kad idem u prodavnicu?
Slavna sam. Kupujem majonez, i slavna sam.
Pišu mi ljudi iz Ajdaha, a ja i ne znam gde je to.
Ti me ne slušaš. - Slušam te, Lili.
Daš, nemoj da misliš da je meni stalo samo do kaputa
od samurovine. - Znam to.
Ti si davno bio slavan, ali to tebi nije smetalo.
Glupog li razgovora! - To je samo slava, Lili.
Samo slika. Ako hoćeš kaput od samurovine,
kupi ga. Ali, upamti, to nema veze sa pisanjem.
To je samo kaput i nema veze sa pisanjem.
Ali, nikada nećeš naći boljeg pecaroša od mene.
Ne, neću, do kraja života.
Želim da pođeš sa mnom u Rusiju. -Neću da idem.
Zašto? Ne zanimaju te ruska pozorišta?
Baš me briga za ruska pozorišta.
Pođi sa mnom, Daš. Možemo na kratko ostati u
Parizu, da posetimo Ajfelov toranj.
Sada si pozvana u Moskvu. Ima li to veze sa politikom?
Ne, to je samo pozorišni festival.
Jesi li čula za onog malog, Mek Fija?
Ubijen je u Španiji. Zamisli da ti brat pogine
kao komunista. Žao mi je što je poginuo,
ali zašto je uopšte išao tamo?
Pokušala sam da posetim Džuliju u Beču,
ali nije htela da me vidi. Pretvara se da je bogata,
i bavi se nekim anti-fašističkim poslom.
Zar ona nije napustila medicinu? -Jeste.
Javlja li ti se?
Drago mi je što si imala vremena da se vidimo.
Divno izgledaš.
Hvala, Emili.
Rusija...od toliko mnogo mesta.
Gde je sada? Stalno se pomera!
Eno ga kod stuba.
Samo stoji, ne maše! - Neka stoji, mi idemo u
Pariz, Lili. Popijmo u to ime.
Gledaj, maše.
Da li Džulija živi tu, ili ne?
Hoćete li joj preneti poruku? Poruku!
Govori li neko tamo bolje engleski?
Ne, hoću nekoga ko govori bolje od vas!
U redu. Recite joj da je Lilijen u Parizu,
u hotelu Maris, i da ću biti ovde dve nedelje...
Trenutak, Alene!
Posle toga idem u Moskvu, i mogu doći u Beč da je
posetim. Halo!
Alen, sačekaj! Što nisi provalio vrata?
Izvini, ali imamo koktel u pola devet.
Čekaj, ovde se nisi zakopčala. - Alen!
S kim si razgovarala? - Zakopčaj me, molim te.
Zakasnićemo pola sata na večeru.
Reci mu da se smiri. - Boji se da ne propusti
Hemingveja. -Hemingvej? - Da, dolazi iz Španije.
Vidim, imaš pozivnice za vikend kod De Vila.
Jesmo li ih mi dobili? - Reci mu da ne dira
moje stvari. - Ne diraj njene stvari, Alen.
Hemingvej, a? -Da. Kokton nosi crvenu kravatu.
Ne brini, on je strašno površan.
Idite vi gore.
Idem da proverim ima li nekih poruka za mene.
Dobro jutro.
Hvala. -Nema na čemu.
Madam Helman? -Da? - Došao sam da razgovaramo
o kartama, i o vašem planu za put. -Šta?
Gospođica Džulija mi je rekla da vas posetim.
Imam za vas uputstva za put.
Da li se nešto dogodilo Džuliji? Ima li problema?
Šta mislite, mogu li da dobijem nešto za jelo?
Mada, nemam novca. - Naravno.
Želimo da doručkujemo.
OVO JE MOJ PRIJATELJ, JOHAN. ON ĆE TI REĆI ŠTA
MI TREBA, A JA TI KAŽEM DA AKO NE MOŽEŠ,
NEMA PROBLEMA. VOLI TE, DžULIJA.
Izvinite...
Izvinite što nisam mogao da platim, ali jednom...
Da, jednog dana. - Hvala vam na doručku.
Možemo li sada da prošetamo? - Kelner!
Nemam puno vremena, a dosta toga se mora uraditi.
Zato se nadam da ćete shvatiti što nisam baš srdačan.
Shvatam. Dovoljno ste srdačni.
Mislili ste da idete u Moskvu preko Beča? -Da.
Mi želimo da vam promenimo taj plan.
Želimo da idete preko Berlina. - Zašto?
Morali biste odmah da krenete, neće vam trebati nemačka viza.
Kratko biste ostali u Berlinu, i tamo imate presedanje
u voz za Moskvu. - Niste mi jasni.
Želimo da ponesete 50 hiljada dolara za nas.
Mislimo da ste bezbedni, ali ne možemo vam
to garantovati. To je Džulijin novac,
sa kojim ćemo izvući mnogo naših ljudi iz zatvora.
Bolje da vam objasnim. Mi smo mala grupa ljudi
koja se bori protiv Hitlera. Nemamo zajednička
verovanja niti religiju. Ljudi koji će vas sačekati
zbog novca, ako to učinite, su mali izdavači.
Ima katolika, komunista, različitih uverenja.
Shvatate li me? -Da. - Znamo da vi niste najbolja
osoba za ovaj zadatak, jer ste jevrejka,
ali nemamo koga drugoga da zamolimo. Džulija mi je
rekla da vas podsetim da se vi plašite straha,
i da zato ponekad radite ono što ne možete uraditi.
To može biti opasno za vas, i za nas.
Zato vas molim da ne izigravate herojstvo.
Uveravam vas da mi to ne pada na pamet.
Možemo li popiti piće? - Žalim, nemam vremena.
I, hoćete li nam pomoći?
Ja...treba mi par sati da razmislim o tome.
Za ovakve stvari je ponekad bolje ne biti potpuno spreman.
Znam, ali Džulija bi htela da...
prvo razmislim o tome.
Večeras u 6 sati polazi voz za Berlin.
Ja ću vas čekati tamo. Ako odlučite da nosite
novac za nas, reći ćete mi zdravo.
Ako odlučite da to nije dobro za vas...
Nisam to rekla, samo želim da razmislim o tome.
Ako odlučite da ne idete, prođite pored mene.
Ako prihvatate zadatak, recite mi zdravo,
i ja ću vam reći šta treba da znate. -Samo zdravo?
Da, samo to. - Gde ćete biti?
Ne brinite, naći ću vas. Ali vas molim,
ako ne možete ovo da uradite, onda ne činite to.
Molim vas, prestanite to da ponavljate.
Hvala vam na šetnji. Hvala vam na divnom jutru.
LILI, NE MORAŠ DA PRE\EŠ OVUDA!
PROĐI ISPOD, ILI ME ČEKAJ PREKO.
Lili, ne moraš da pređeš ovuda!
Prođi ispod, ili me čekaj preko.
Drži se!
Penji se. -Ne mogu!
Izvini. -U redu je, uspećeš sledeći put.
Zašto ste promenili plan? - Želim da vidim Berlin.
Ostaću samo par sati. -Idete u Moskvu.
Prema tome, možete dobiti samo tranzitnu vizu.
Zašto?
Izvolite.
Vaše karte za voz. - Hvala.
Gde je moj kofer? - Poslat je na stanicu.
Jesu li Kembelovi dobili moju poruku? -Jesu.
Hvala. Srećan put.
Jesmo li mi nevidljivi? Šta znači ovo da ideš i
da ćemo se naći u Moskvi? - Žurim, nemam vremena.
Lili, šta nije u redu? - Samo sam promenila plan.
Moram da idem. -Od kada si ti tako misteriozna?
Otpratićemo te do stanice. - Ne, Alen!
Ne trebate mi! Zvaću vas iz Moskve!
Zašto ovo radiš? - Zato što je ona poludela!
Šta drugo da radim?
Alen, molim te!
Koji izlaz? - Izlaz broj 5.
Ne treba da me pratite. Već kasnim...
Preko Berlina? Zašto ideš preko Berlina?
Zar ne ideš u Beč da vidiš Džuliju?
Nismo se čule. Hajde da se pozdravimo ovde.
Lili, znaš li šta rade jevrejima u Nemačkoj?
Zar to nije čovek sa kojim si bila u parku?
Je li ti on prijatelj?
Gospodine Johan!
Gospodine Johan, ne idite, molim vas!
Samo sam htela da vam kažem...zdravo.
Ovo su moji prijatelji. On nas je video jutros u
parku. Ne znaju da ste moj prijatelj i da ste
došli da se pozdravimo. - Voleo bih da je tako,
ali ja sam došao da pronađem mog rođaka,
koji putuje u Poljsku. Ali, nema ga, kasni.
Zove se Volter Frans, u kolima je br.4, drugi razred.
Ako ga vidite, recite mu da sam bio ovde.
Kako se zove? - Volter Frans,
kola br.4, drugi razred. Drago mi je da sam se
pozdravio sa vama. - I meni. Zdravo, g. Johan.
Kakav razgovor. Pričaš kao stranac.
Izvini, Alen, ali tako ti pričaš u Virdžiniji.
Madam Helman?
Ja sam Volter Frans, rođak, kola br.4, drugi razred.
Ovo vam je poklon za rođendan, od Džulije.
OTVORI KUTIJU I STAVI ŠEŠIR IZ NJE NA GLAVU.
KADA DO\EŠ DO GRANICE, OSTAVI KUTIJU...
SA SLATKIŠIMA NA SEDIŠTU. DžULIJA.
Ovo je kupe F. Ne želite biti ovde?
Da, samo sam htela do toaleta.
Pa, izgleda da neću ići tamo...
Mogu li da ugasim svetlo? - Da. -Hvala.
Lep kaput.
Da...moj kaput je lep. - Od čega je?
Koža od foke. Topla je.
Je li i taj šešir od krzna?
Ne znam...
Pogledajmo.
Jeste.
Lepo ide uz kaput. Stavićete ga na glavu?
- Hoću...
Da. -Lepo.
Hvala vam. Neću ga ni skidati.
Idem da večeram. Hoćete li i vi sa mnom?
Ali, ne znam kada stižemo na granicu.
Na granicu stižemo tek ujutro.
Ne brinite za vaše stvari, ja ostajem ovde.
Ovde ću jesti. Hrana u vozu je suviše skupa.
Hoćete li i vi isto? - Da, hvala.
Vidite, moram da jedem vruću hranu.
Studiram u Parizu, i lako se razbolim.
Jednom sam bila na koncertu, i odjednom
nisam mogla da dišem... - Izvinite me.
Nešto nije u redu?
Ne, samo nisam gladna.
Hoćete malo čaja? - Ne, hvala.
KADA JE U SVILI MOJA DžULIJA,
VIDIM KOLIKO JE SLATKA I RAZIGRANA.
KADA JE POGLEDAM, I VIDIM KOLIKO HRABROSTI
IZBIJA IZ NJE, TO ME OSEĆANJE PONESE.
To je njegovo priznanje meni.
Volim te, Džulija.
Stižemo na granicu.
Uskoro ćemo biti u Nemačkoj.
Pasoše, molim.
Obucite kaput i šešir. Napolju je hladno.
Neće vam trebati ta kutija.
Zaboravili ste šešir. Hladno je. -Hvala.
Ako imate tranzitnu vizu, možda vas zadrže
duže nego ostale. Ne brinite se zbog toga.
Pušenje je zabranjeno.
Tranzitna viza? -Da.
Helman? -Da.
Vi idete u Moskvu. Zašto preko Berlina?
Da posetim prijatelje i da vidim Berlin.
Nikad nisam bila u Berlinu.
Ne idete poslovno? - Ne.
Ne možete za par sati obići Berlin.
Čime se bavite? - Ja sam pisac.
Pisac? Pisaćete o Berlinu? - Ne, nikako.
O vašim utiscima? - Da, pisaću o mojim utiscima.
Hvala vam.
Carinici. Detaljno pregledaju prtljag.
Šta to radite? - Hvala vam, volim čokoladu.
Nemojte, molim vas. To nosim prijateljici.
Hoćete čokoladu? - Ne, hvala.
Lilijan!
Lilijan, tako mi je drago što te vidim.
Šteta što tako kratko ostaješ.
Dajte joj kutiju sa slatkišima.
Imam poklon za vas.
Kad izađete sa stanice, levo ćete videti restoran.
Pređite ulicu i idite u taj restoran.
Doviđenja. Drago mi je što sam vas video.
Dobro je, dobro. Naručila sam nam kavijar,
da proslavimo. Albert će ga ubrzo doneti.
Pogledaj je samo...
Šta da ti kažem? - Ne brini, sada je sve u redu.
Ništa se sada ne može dogoditi.
Koliko imamo vremena? - Ne mnogo.
I dalje izgledaš kao niko drugi na svetu.
Zašto imaš štake? - Imam drvenu nogu.
Obriši suze, Lili. - Žao mi je.
Nije to tako strašno. - Kada?
Znaš kada, bila si tamo. U Beču.
Ne plači sada. - Izvini.
Hladni su ti prsti.
Muškarac i žena su uzeli kutiju sa slatkišima.
To je u redu.
Slušaj me. Skini kapu, kao da ti je vruće...
Lili, ne slušaš me. - Slušam te.
Skini kapu, počešljaj se, a kapu stavi između nas.
S kim si bila u Parizu? Dobri su ti prijatelji?
Jesu. Oni ne znaju ništa o ovome. -Izvadi češalj.
Još uvek nosim previše stvari.
Eto ga. Počešljaj se.
Izgledaš veoma dobro.
Pročitala sam tvoj komad. - Sviđa ti se?
Ponosim se tobom. Divan je.
Moj drugi komad je bio neuspešan. -Čula sam.
Pišeš li treći? - Pišem.
Sada idemo do toaleta. Ako kelner pokuša da mi
pomogne, reci mu da ne treba.
U redu je, mogu ja. Noga mi ne odgovara baš
najbolje. Mora da je od nekoga drugog. -Bože!
Otvorićeš mi vrata.
Nemački javni toaleti su veoma čisti.
Mnogo čistiji od naših u Americi.
Želim da znaš da si mi ti više nego prijateljica.
Učinila si nešto važno. Sa ovim novcem možemo
spasiti 500 ljudi, možda i 1000,
ako se dobro nagodimo. - Jevreji? -Skoro polovina.
Politički zatvorenici. Danas možemo da uradimo
samo ono što danas možemo da uradimo.
A, danas si ti to uradila za nas.
Želiš li nešto jače?
Imaš li Hemetovu sliku? - Da, imam jednu.
Pisala sam ti o njemu. Dobijaš li moja pisma?
Poneko.
Dopada mi se njegovo lice. Kakav je on?
Sjajan, težak, nije nam lako zajedno.
Ne znam kako da ti ga opišem.
On je neobičan Amerikanac. Želim da ga upoznaš.
I ja to želim. Dolazim u Njujork. -Kada?
Za par meseci. Treba mi bolja noga.
Nemamo još puno vremena, moramo brzo razgovarati.
Još nešto treba da uradiš za mene.
Imam bebu.
Dovešću je kada dođem u Njujork.
Htela bih da je ostavim kod tebe. -Mala devojčica?
Gde je ona? -Kod jedne porodice pekara, u Alzasu.
Viđam je kad god uspem da pređem granicu,
ali ne bi trebalo da bude u Evropi.
Tu danas nije mesto za bebe.
Kako se zove? -Lili.
Debela je, privlačna i zdrava.
Ima skoro godinu dana. Ne smeta mi čak ni što
liči na moju majku.
Dobro ću je paziti. - Neću još dugo ostati
u Evropi. Previše sam uočljiva sa ovim štakama.
Nećeš imati briga, novca ćeš imati sasvim dovoljno.
Znaš da to nije problem.
Njen otac ti neće smetati. Ne zanimamo ga.
Ne znam zašto sam to uradila.
Nije mi krivo, beba je dobra.
Zašto je ovako?
Jesi li i sada ljuta kao što si nekad umela?
Jesam. Trudim se da ne budem, ali eto.
Ja volim tvoju ljutinu. - Ti si jedina.
Ne dozvoli da te neko oduči od toga.
Čovek koji će se pobrinuti za tebe je
upravo prešao ulicu. On ćete staviti u voz.
Neko će ići sa tobom do Varšave.
Ne želim da te ostavim. Hoću da ostanem sa tobom
još par minuta. -Ne, još uvek nešto može krenuti
naopako. Nikad ne možemo biti potpuno sigurni.
Sada, ustani, uzmi svoju kapu...slušaj me.
Uzmi kapu, pozdravi se sa mnom i idi.
Čuvaću Lili. Biće to divno.
Stavi kapu na glavu. Stavi je!
Idi, voljena moja prijateljice.
Molim vas, pođite za mnom.
Vašu kartu, molim. Hvala.
Čuvajte se. Želim vam sve najbolje.
Hvala. I ja vama želim sve najbolje.
Madam Helman? -Da. - Vi ćete spavati kada
budemo prelazili granicu. Staviću vaš prtljag napolje,
da vas ne bih budio. - Hvala.
Imate li kovčeg? - Da, u prtljažniku je.
Bele je boje. - Trebaće mi ključ.
PRETVORILA SE U LUDOG SOCIJALISTU.
POKLANJA SAV SVOJ NOVAC.
Sa En Mari sam bio u Beču, ali sam najviše bio
na Elbi, pišući knjigu o Napoleonu. Pokušao sam da
se ubijem na Elbi.
Ti to radiš svakih nekoliko godina, Semi.
Trebalo bi da ostaviš tu knjigu o Napoleonu.
Probaj da pišeš o braći Rajt, ili bar o jednom.
Recimo, o Orvelu. - Šta je sa brakom?
Šta je sa njim? - Još uvek si devica?
Zašto se nisi udala za mog brata Eliota? -Idem ja.
Plašiš me se. Misliš da i dalje želim da ti skinem gaćice.
Da si se udala za Eliota, ja bih ti bio šurak,
a En Mari šurakinja.
Semi, kasno je za horor priče.
Previše piješ. -Zašto si tako odbojna prema En Mari?
Šta ti je uradila? Ona je tako topla i strasna.
Veruj, ja znam. Inače, ona je srela Džuliju.
Gde? -U Beču. Pretvorila se u ludog socijalistu,
poklanja sav svoj novac. - Semi, reci En Mari da ne
želim da neko napada Džulijina ubeđenja ili
njen privatni život. Ni ona, ni ti!
Zdravo. -Stani, En Mari nije mislila loše.
Ti shvataš odnose, znaš da se ona i ja stalno svađamo.
Evo nešto što nisi znala.
Na dan kada sam diplomirao, moja sestra je
plakala kao kiša. Uzela me za ruku,
poljubila i nežno dodirnula. Za sekund je bilo sve gotovo.
Ono što sam ja želeo tolike godine, želela je i ona.
Od svih devojaka koje sam do sada imao,
moja sestra je bila najbolja.
A, jesam li sumnjao šta je ona nameravala? Ne.
Ne gledaj me tako. Imala je 16 godina i bila je
veoma komplikovana. Ti nemaš pravo da nekome
trljaš nos, i tvoj je život otvorena knjiga.
Uostalom, svi znaju za tebe i Džuliju.
Šta to svi znaju, Semi? Šta to znaju?
Ne budi takva. Ako neko razume seks među odraslim
ženema, to sam ja. Jesi li znala da žene u
Parizu nose satove oko nogu?
Dobro jutro. Samo da vam poželim srećan put.
Prešli ste granicu. Nemci su juče zadržali vaš
kovčeg. Mora da im je nešto sumnjivo,
ali sada je sve u redu. Niste u opasnosti.
Ne vraćajte se iz Moskve preko Nemačke.
Idite drugim putem. Pozdravite svoju porodicu
i čuvajte se. Zdravo.
Helman.
DžULIJA JE UBIJENA. MOLIM VAS DA SE OBRATITE
MUROVOM POGREBNOM SERVISU U LONDONU, DA SE POBRINE
OKO SAHRANE. PRIMITE MOJE ŽALJENJE. DžON VOTSON.
Dozvolite da vam kažem koliko mi je žao...
Ovi dokumenti će vam biti potrebni.
Želite li da je vidite? Na licu ima duboku ranu,
teško je bilo pokriti je. - Hoću.
Ovo je poruka za vas.
VAŠE PRAVO JE DA ZNATE DA SU JE NACISTI PRONAŠLI
U FRANKFURTU, U STANU JEDNOG PRIJATELJA.
POSLALI SMO JE U LONDON, DA BI JE SPASILI.
NIKO OD NAS NE ZNA KAKVU SAHRANU BI NJENA PORODICA
ŽELELA. NISMO MOGLI DA STUPIMO U KONTAKT SA NJENOM
MAJKOM, NI DEDOM I BABOM. ŽAO MI JE ŠTO VAM SE NEĆU
NAĆI PRI RUCI. BOLJE JE DA NAŠU TUGU PREMA NJOJ
PRETVORIMO U AKCIJU, I MOŽDA OSVETU.
VAŠ DžON VOTSON, KOJI GOVORI U IME MNOGIH.
Vidim pušku! -Vidim pušku, i zgodni vojnik će
da opali iz nje. - Vidim pušku, i zgodni
vojnik će da opali iz nje, ali puška neće!
...i onda vojnik reče: Treba mi druga puška.
...ali mu neko doviknu: To je poslednja puška!
Gde mogu da nađem Džona Votsona? -Ne poznajem ga.
Ali, predali ste mi poruku od njega.
Dobio sam je kada sam preuzeo telo.
Gde ste preuzeli telo? - U kući dr. Čester Loa,
ulica Vilabi 18.
Da? - Treba mi doktor Čester Lou.
Nema ovde takvog. - Ovo je ulica Vilabi br.18?
Ovde nema doktora Loa. - A, Džon Votson?
Izvinite, dobili ste pogrešnu adresu.
Ja sam Džulijina prijateljica. - Žao mi je.
Dobila sam pismo od Džona Votsona. -Pogrešna adresa!
ONA JE U ALZASU, KOD JEDNE PORODICE PEKARA.
Nemoguće, madam. Alzas je velika provincija.
Govorite li engleski? - Da.
Ja sam iz Amerike. Znate li neke Amerikance ovde?
Amerikance? Zašto vam trebaju.
Ja sam prijateljica nekoga koga vi možda poznajete,
i tražim njenu bebu. - Ja sam vrlo zauzet.
Ako nećete hleb, ne mogu vam pomoći.
Ja sam Džulijina prijateljica, madam.
Znate li nešto o bebi po imenu Lili?
Ovde nema nikakve bebe. Izvolite, pogledajte.
Žao mi je, ovde nema nikakve bebe.
Gospodine Johan! Zdravo!
Lili. U redu je.
Hajde, spavaj.
Molim vas, sačekajte napolju. - Neću!
Problem, Elena?
Grejns. Sećaš li me se? Dolazila sam ovamo sa
Džulijom, za vikende. Njena prijateljica Lilijan.
Ne, ne sećam se. -Sećaš se. -Izađite, molim vas.
Neću da izađem dok ne vidim Džulijinu babu i dedu!
Oni su na krstarenju i vraćaju se za 8 nedelja.
Ja ću im preneti poruku. - Džulija je ubijena!
To nije informacija! Ja imam njen pepeo, i hoću
da mi kažu šta da radim sa njim. -Idite, madam...
Ona ima dete! Zar im nije stalo do njihove praunuke?
Ako ne odete, pozvaću policiju.
Oni nikad nisu ni želeli da pronađu bebu.
Zašto je ja nisam našla? - Trudila si se?
Nisam se dovoljno trudila. - Iznajmila si detektive,
advokate. Uradila si šta si mogla. -Ne znam...
Oni nisu ni hteli da nađu bebu. Hteli su Džulijin
novac, i dobili su ga. - Kopilad! -Ostavi sad to.
Još nešto, sada je tamo rat. - Možda je živa.
Beba je mrtva. - Neću u to da poverujem.
Ti to ne znaš. - Lilijan, beba je mrtva!
Džulija je postojala, a sada je nema. To je sve.
Hoćeš li da ja tako mislim o tebi, kad budeš umro?
Živeću ja duže od tebe.
Možda i neću, ti si tvrdoglava.
HEMET NIJE ŽIVEO DUŽE. ŽIVELI SMO ZAJEDNO,
VIŠE-MANJE, 30 GODINA. I, OD TADA JE PROŠLO JOŠ
MNOGO GODINA. NEKADA MI JE BILO DOBRO, NE UVEK.
ALI, ON JE BIO U PRAVU. JA JESAM TVRDOGLAVA.
NISAM ZABORAVILA NIJEDNO OD NJIH.