Уго Силва
Меган Монтанер
Хуан Кодина
Елио Гонзалес
БОГОВЕ И КУЧЕТА
Спокойно, Марио, съсредоточи се, само маркирате.
Още един път, Марио. Хайде, давай.
По дяволите! Много ниско удряш, Марио.
Ниско ли удряш? - Спаринг е, парирам, за да ме зачиташ.
Слушай... - Хей, уважавайте се един друг.
Мога да ти смажа лицето, педал. - Спрете!
Стига. Марио, под душовете. Хайде.
Върви. - Голям майстор се извъди.
Всичко беше добре, Паска.
Какви ги върши тоя? Шибаният спаринг е, за да се защитаваме.
А този какво прави?
Знаеш, какви са днешните младежи.
Колкото по-нахъсани изглеждат, толкова повече ги е страх.
Ти беше такъв като млад.
Не си ли спомняш? - Не, не си спомням.
Ти си най-добрият!
Откъде го намери този?
Беше шампион аматьор по кикбокс...
май тай, капоейра и какво ли още не.
Капоейра е нещо като танци, нали? - Да, нещо такова.
Сега се е отдал на бокса и затова търси престижен треньор.
Ясно. И тъй като не го намери, попадна на теб, нали?
Да, нещо такова.
Но добре, че е това момче, за да влезе някой в залата.
Сега момчетата влизат в залата за аеробика,
тренират на тренажори и разни такива.
Ще трябва да му коригираш доста неща.
Един удар в топките не е като в тялото.
Идва за пръв път, с времето ще се научи. - Да. Учи бързо,
но всичко си има граници.
Добре.
Отивам под душа.
Остави ми парите при дрехите, става ли? - Добре.
Утре ще дойдеш ли пак да му партнираш? - Добре,
но дано не е с токчета.
И да е във форма. Тези яйца са ми за цял живот.
Здрасти, добър вечер.
Знаеш ли, дали рейсът минава по улица "Рикардо"?
Не.
Не минава или не знаеш? - Не минава.
Ясно.
А дали минава по някоя съседна улица?
Трудно се ориентирам. От Сантандер съм
и от 3 седмици живея в Мадрид, заместващ учител съм.
Извинявай, малко се увлякох. Ще решиш, че учителката е невъзпитана.
Казвам се Адела.
Адела. - Чух. Адела.
И? - И?
А ти си?
Паска. - Паска?
И от къде идва Паска?
Паска идва от спортната зала, малко потренира.
Но идва от Паскуал или е прякор от училище?
Или от чужденец от източните страни. Много харесвам Сърбия или Словакия.
Имат прекрасна култура. Една братовчедка беше в Румъния.
Паскасио, казвам се Паскасио. - Харесва ми.
Малкото име е много оригинално, но в цялото има повече индивидуалност.
На някой специално ли си кръстен? - Дядо ми.
Колко хубаво. А аз съм Адела на баба ми.
Мама е трябвало да е Адела, но нямало как и се падна на мен.
И наистина я разбирам. Имах гадже, кръстено на баща си,
и веднъж като бях у тях го извиках по име,
а баща му реши, че си падам по него. И тогава се замислих,
как ще си кръстя сина? В крайна сметка не ми е все тая и не е нормално...
Адела. Казваш се Адела, нали? - Да.
Винаги ли разказваш на първия срещнат на спирката живота си?
Не, когато се представихме, спря да ми бъдеш непознат.
Освен това не ми се мълчи, докато чакам автобуса.
Ето го и него.
Добър вечер. Минавате ли през "Рикардо"?
Да.
Всичко ли се прави така? - Да, но трябва да е в менюто.
А не на панела? - Още много ли имате?
Не, сега свършваме.
Трябва да поговорим за нещо, Паска.
И аз така мисля. - Не, за днес се наговорих.
Искам да гледам филм и ще съм благодарен да не ми досаждате.
Трябва да вечеряте, че после ще е късно.
Глория ще дойде и искам малко лично пространство, но явно няма шанс.
Още ли не ти е писнала? - Не бъди кретен, Паска.
Поканих я на кино. - Поканил си я на кино?
Вместо да се чукате? Все едно сте на 15.
Какво друго искаш, дядка?
И да вика, не ми пука. - Тя не вика.
С тези кила отгоре не е странно, че... - Кучи син си ти!
Не забравяй да ползваш презервативи, пич.
За днес стига. Утре продължаваме. - Спирам го, че Глория е на улицата.
Като е на улицата, да й предложим нещо?
Стига вече! Спрете и двамата вече.
Много задълбахте, само отиваме на кино.
Фонси. Какво правиш, друже?
Какво правиш? Леко, ще ти помогна. - Спокойно, няма нужда.
Нямаш нужда? - Да, ще се справя, да.
Да ти помогна ли с панталона? - Не. Мятам една тениска и съм готов.
Какво правиш? - Нищо.
Остави ме да се подсуша.
Ти сериозно ли? - Ето това е.
Боже! Не ме пипай, не ме пипай! - Чуй ме!
Ти нищо не чувстваш. - Това е гадно.
Какво има? - Сега ще повърна.
Нищо ти няма, човече. - Боже!
Стига, пич, успокой се.
Не се дръж така, братко. Дишай спокойно.
Сам си дишай. Защо точно на мен, тъпак? - Много си чувствителен!
Прекалено чувствителен.
Глория ще дойде всеки момент, а ти усмърдя къщата.
Когато си доведеш някоя ще ти го върна.
Искаш ли още веднъж да се издрискам? - Глупак!
Кучи син. Паска!
Паска, ела тук и махни това.
Паска! - Наслаждавай се, брат.
Ей!
Здрасти, батко. - Здрасти, гадже на изтърсака.
Горе ли е? - Не, отиде да тича.
Горе е и те чака да си прекарате добре. - Какво магаре си.
Гледаше порно, за да се подготви, но като се върна да те няма.
Няма ли да вечеряш с нас?
Не, така че може да се чукате в банята, в коридора, но не и в кухнята, ясно?
Кога ще дойдат да оправят количката? - 5 месеца не са изплащали пенсията
и си представи, колко им пука за количката.
Може да говорим с техника, който поправя машините в клиниката.
Така ли? - Може да знае как да я оправи.
Без пари ли ще го направи? - Не се тревожи. Аз ще платя.
Не, остави. Нали е само разхлабен. Така че няма нужда.
Слушай, Паска. Като те няма не можем да излезем.
Бъди благодарна. - Благодарна съм ти.
Не, бъди благодарна, че не си той. Теб и двама не могат да те свалят.
Ужасен си, наистина.
Изкарайте си добре и не му се качвай отгоре.
Пази му краката.
Как вървят битките? - Какви битки?
Не знам. Коломо каза, че си се бил с един пич на Чучо.
Един глупак. - Коломо ли?
Не. Той също, но говорех за пича.
Типичен хлапак, което се кефи да удря, но рано или късно ще си го изпроси.
Изглежда не се кефиш много. - Напротив, кефя се.
Да се биеш с някой, който те успокоява, си е готино.
Може да се заложи на теб. - Спарингът и боят са различни неща.
Получаваш удари, а не отвръщаш, както ти се иска.
Като оставих бокса, получих повече удари, отколкото на ринга.
Да, но не и като се биеше с мен. - Кучи син.
Никога ли няма да млъкнеш, тъпако. - Сега вече може, Паска.
И да умра ще ми тежи, защото в гроба дълго се лежи.
Поет ли стана? - Не, шибаната ти майка.
Променяме се, нали?
Не вървят ли нещата? - С една вноска не ми върви.
Остават ми месец или два да измисля, как да платя ипотеката.
И двамата сме на един хал. Ти поне имаш семейство.
Ако ги нямаше, щеше да е по-лесно и за тях, и за мен.
Кармела не е длъжна да продължава да е жена на мизерник като мен.
Наистина ли си вярваш?
Явно от моите удари си се превърнал в глупак.
Виж, харесва ли ти?
Ходих на няколко интервюта за работа. - Така ли?
Първо в един нощен клуб.
Но искали някой по-млад и ги разбирам, защото клубът беше последна мода.
И какво? Казват, че наборът ни е демоде ли?
Времето на моя набор мина и това е.
Мина. - Не съм съгласен, съжалявам.
Напротив, съгласен си.
Има хора твой набор, които имат страхотна работа.
Кой? - Например, Чинаро.
Помниш Чинаро, нали? Управител е в един хотел на Карибите.
Обади му се да ти намери работа.
Онзи Чинаро от училище да ми намери работа на мен?
Може да те научи на някоя хитрост.
Какъв човек! Обади му се ти, може да ти намери на теб.
Знаеш, че вече не мога.
Брат ти още ли е с онази дебелогъзата? - Да, с дебелогъзата е.
Доста време вече. - Ами, започна година след катастрофата.
Тя се грижи за него, не се преструва или нещо подобно.
Не. Едно е да прави масажчета,
и съвсем друго да се грижи за човек като брат ми.
Няма нищо общо.
Успокойте се.
Ние сме спокойни, пич. - Не се прави на смелчага, приятел.
Ами ако съм си такъв, какво ще правим сега?
Ей, ти, давай всичко, което имаш. По-бързо! Хайде.
Имам две цигари и две китайски бири. Става ли?
Май не знаете, къде се намирате, а? - Какво?
Не знаете, къде са намирате, нали? - Млъкни и вади всичко, което имаш.
Ясно.
Спокойно, пич. - А сега ще ми отговориш, нали?
Знаеш ли, къде сме? - В Мадрид, нали?
Да, в Мадрид, но на кое място?
В парка "Лас Тетас", нали? - Много добре.
А знаеш ли, какво е самото място?
Тези земи, тези хълмове са изкуствени.
Тук е имало мини и шибано сметище.
И понеже никой не е знаел, какво да прави с този шибан боклук,
са го скрили, засипали са го с пластове земя.
Така че сега с вас сме на върха на планина от боклук,
който е добре маскиран, но въпреки това си е боклук. Ясно ли е?
Може да се каже, че се намираме в едно прекрасно, пълно с боклук място.
Ясно, пич. Разбрахме.
Повече ми харесва сравнението с циците.
Като силиконови цици, отвън са готини, а отвътре гадни.
Няма спор, че истинските ни радват повече.
Ей, върнете се тук.
И така, защо ви казах всичко това?
Защото сме върху боклука.
Добре е да го имате предвид, ако решите да взимате на хората парите.
Няма да намерите подходящи хора на тази купчина боклук.
Ако знаехте, сега нямаше да сте в това положение, тъпаци.
Сваляйте якетата, че ми харесват. - Какво?
Искам якетата, по дяволите. Хайде. - Защо трябваше да идваме.
Разбрахме се, пич. Вече можем ли да си тръгваме?
Сваляйте панталоните. - Как?
Какво значи "как"? Вече сте големи, не се правете.
Смъквате ги, вадите си краката и по-бързо, иначе ще ви помогна.
Не ни наказвайте, моля ви, сгрешихме. - Свалете ги.
Хайде, давайте.
По дяволите. - Точно така.
А сега се разкарайте. - Добре, съжаляваме.
Стойте, има още нещо. - Не и гащите, моля ви. Оставете ни ги.
Вдигнете ножовете си. - Какво?
Казах да ги вдигнете. Мамка му, как ще си играете на печени?
А сега изчезвайте и запомнете, ако ви видя още веднъж тук,
ще получите по един куршум. Хайде, марш, бързо!
Хайде, бързо! Раз, два. Точно така.
От къде имаш пищов?
Играчка е.
Купих го на Оскар, но Кармела не искаше детето да си играе с такива неща.
И когато идвам на такова място и в това време, той ме пази.
Като истински е, нали? - Как не. Хайде да тръгваме.
Гладен съм. Да хапнем по сандвич. - Да вървим.
Но да е евтин. - Добре.
Панталоните ги оставям, не ми харесват, но якетата ще си ги взема.
И ще оставиш боклук? - Разбира се.
Боклукът остава при боклука, но якетата ще ги взема.
Не е ли прекалено? - Прекалено? В известна степен.
Да вървим.
А какво стана с другата работа? - Каква работа?
Нали си се изтупал за някакво интервю?
Да, да, другата работа беше...
за помощник при Чино.
Не мога да повярвам, че направи това с Чино.
С Чино? - Да, с Чино.
Не го одобрявам.
Пак ли е пиян?
По дяволите, скъпа. - Моля те, не ме пипай.
Млъкни, ще събудиш детето. - Ти приготви кафе,
а аз ще го сложа да легне. - Внимание...
Хайде. - Не.
Все ми е тая, само го махни от тук.
По дяволите, Паска. Мислех, че като е с теб, няма да е така.
Вината е моя, видяхме се за малко.
За малко? 7 часът сутринта е.
Знам. Съжалявам, наистина.
Не, не съжаляваш, не ти пука.
Утре ще е същото. С теб или без теб.
Толкова ли е зле?
Уморих се.
Повече не мога така.
След половин час съм на работа, а детето е на училище от 9.
Какво по-напред? Да ходя на работа или да заведа детето?
Върви на работа, аз ще го заведа на училище.
Сигурен ли си? - Да, няма проблем.
Паска, хайде да заминем заедно.
И ти ли си пияна или какво? Всичко свърши, край.
Ако не разбираш, няма да идвам и край. - Ако останем, ще сгрешим.
Сгрешихме като започнахме. Той ми е приятел и не мога да го оставя.
Да, а аз се чувствам ужасно като е така, а напоследък е всеки ден.
Кармела, Фонси те обича, преминава през лош период
и има нужда от помощ, а не от упреци.
Трябва да се стягам за работа. - Добре.
Знаеш ли къде учи Оскар? - Там, зад ъгъла?
Да. - Добре.
Кармела.
Благодаря за кафето.
Беше най-евтиното в супера.
Здравейте, добро утро. - Господине, затварям, вече е късно.
Хей, господине! Часовете вече започнаха.
В кой клас си? - В края, но сме закъснели.
Голяма работа, всичко ще е наред. - Добре.
Харесва ли ти училището?
Ходил ли си на училище? - Да, като бях като теб.
Когато си бил като мен? - Да. И татко, и мама също.
Но това е минало. - Да, сега вече сме големи.
Аз не искам да ставам голям. - Аз също. Кой е твоят клас?
Този. - Добре, хайде.
По дяволите. - Паска от Паскасио, какво правиш тук?
Доведох Оскар и малко закъсняхме.
Добре.
Госпожице, бях затворил. - Спокойно, Фермин, всичко е наред.
Но ако стане нещо, вината е на Фермин. - Не, уверявам ви.
Пийнете вода и се върнете на поста си.
До скоро, Фермин.
Оскар е страхотно момче, имаш късмет с такъв син.
Не, той е син на мои приятели. - Жалко.
Момчето наистина е страхотно.
Ако имах син, бих искала да е като Оскар.
Приятно ми е с него, и с останалите деца също.
Да, много се радвам. Трябва да вървя.
Вчера не ми каза довиждане. - Предпочетох да се поразходя.
Все пак можеше да се сбогуваш, дори да си решил да се разхождаш.
Добре, другият път. - Автобусът спря почти пред нас,
трябваше само да пресека две улици. - Така ли?
Добре, трябва да влизам, но...
искаш ли да пийнем заедно довечера и да продължим разговора?
Почакай, ще ти дам телефона си.
Ето. Няма да взимам твоя номер, за да не кажеш, че не искаш.
Или че ще работиш до късно и не можеш.
В крайна сметка, имаш моя номер и ако искаш, обади ми се.
Какво мислиш? - Мисля, че е страхотно.
Добре, предполагам, че вече трябва да се върна при децата.
И не защото съм учителка, а защото това ми е работата.
С тях е весело. С всички тях.
Ще вървя, преди да почнат да викат. - Добре.
Ще ми се обадиш ли?
Тогава, до скоро.
До скоро!
Къде изчезна, от вчера те няма. - Как да знам докога ще се чукате?
Ще ми разкажеш ли?
Къде беше? - Там. /Насам, натам.
Как мина с Моби Дик? - Много добре, тъпако.
Благодаря, че остави стаята си, беше много удобно.
Само дето няма огледалата на тавана.
Изкефи ли се? - Остави ме да работя. Имам още малко.
Отивам да си тегля един душ. Намери си истинска работа, с пари.
По цели дни ли ще киснеш в интернет? - Върви в банята.
Това не ми харесва. - Паска, мамка му, идиот.
Сега ще ти сготвя, става ли? - Глория снощи пържи картофи.
Пържени картофи? - Да. Вкусни са, ще ти харесат.
Обичам картофи, но нейните са отвратителни.
Бяха хубави. - Отвратителни са.
Ти също си бил неопитен и не всичко е ставало.
Дебелани ли харесваш или само ги правиш щастливи?
Не те слушам. - Тя ми го каза.
Остави ме и върви в банята. - Балама.
Трябва ми повече работа. - "Здравей, Коломо, как си?"
Имаш нужда от малко почивка.
Изглеждаш недоспал. - А ти сякаш не ти пука, какво говоря.
И ако отричаш, ще си имаш проблеми, Коломо.
Най-вече ти.
Станал си рано, нали? - Не съм си лягал.
А защо не си си лягал? - Имаш ли някой?
Гаджето ми се върна от залата на Чучо. - Чучо е боклук, искам друг.
Какво имаш? - Нищо съществено, наистина.
Почти нищо. Ще ти дам да раздаваш рекламни брошури.
Добре. И още нещо.
Имаш ли нещо за Фонси?
Абсолютно нищо. - Защо?
Не работя с алкохолици.
Работил си с много по-лоши хора, не се ебавай, Коломо.
На последната работа, яко се издъни. Няма да позволя да се случи отново.
Това е положението. - Говоря за нещо простичко.
Да боядисва, да разтоварва. - Вече разтоварва кашони.
Напи се като пън, разруши всички материали
и се скара с хората. Заради него не работя с тях.
Кучи син, не ми е казал. - Не си спомня, този задник.
Не виждаш ли, че яко е затънал.
Виж, Паска. Ако си върнеш формата,
не знам, може да ти намеря работа. Спаринг е, но ти си костелив орех.
Казах ти, че не мога да си позволя удари в главата.
Това си е част от работата. Това си е бой, мамка му.
Добре.
От къде да взема брошурите?
Уведоми се, като се появи нещо.
Има нещо, но го знаеш що за тип е.
Ще почакам. - Не е най-хубавата работа на света,
но е много продуктивна и много сигурна. - Ако е нелегална, не е сигурна.
Не мога да си позволя да ме заключат.
Да.
Разбира се, как ще я кара брат ти.
Исках да кажа, как е и прочее. - Добре, благодаря.
Ако искаш, свържи се с момчето на Чучо.
Давай, давай! Започвай, по-къси, давай.
По-твърдо, раз, два. Горе, долу, давай.
Удар в главата ли искаш?
Марио!
Това не е бой, а бокс. Спри!
По дяволите. Добре ли си, Паска? Можеш ли да продължиш?
Хайде, още веднъж. - Продължаваме ли?
Това ти беше най-лошия удар, кълна се.
Давай, Марио! Удряй горе.
Добре, свали го. Така, давай, давай.
Спокойно, продължаваме. Добре.
Много се заблуждаваш. Няма да издържиш.
Давай, Марио, мамка му. Пази си главата.
Пази си главата!
Давайте, давайте, нападайте. Марио!
Спри се, по дяволите!
Паска! Слушай, момче, ако искаш да се боксираш, уважавай правилата.
За това ще те дисквалифицират.
И не понасям хора, които не се контролират. Ясно ли ти е?
Отивай при боксовата круша.
Паска. Как си?
Оправям се. - Върви да пиеш вода и си почини.
Не, всичко е наред. - Не се тревожи, върви да разпуснеш.
Почини си малко. Върви.
От кога сме заедно?
Почти 40 години.
Обществото има свой съд.
За някои 40 години са смърт. - Смърт, за да се родят отново.
Ти си глупак. - Извинявай, но аз лекувах раните ти.
Как ме изплаши, мамка му. - Много сте се загледали.
Интересно е. - Да, ела да гледаш, ще ти хареса.
Не, ще си лягам. - Сигурен ли си?
Сигурен съм.
Стаята е малка.
Може да е малка, но е супер.
"Адела 691 55 44 66 "После" е сега. Обади ми се."
Отдавна ли чакаш? Забавих се малко, защото се загубих.
Точно се чудех, ще успея ли. И накрая успях наполовина.
Хванах правилната линия, но излязох, не откъдето трябваше.
Много говоря, нали? Мама казваше: "Не млъкваш, дори под водата."
Знаеш ли, че в училище ми лепяха устата с тиксо за кашони?
Първо ми слагаха обикновено, но продължих да говоря и се отчаяха.
Беше много отвратително преживяване.
Ако постъпя така с моите ученици, веднага ще ме задържат...
Здравейте. - Здрасти.
Ще ми донесеш ли нещо студено? А ти какво пиеш?
Два пъти същото? - Да, и още едно, защото ти свършва.
Нали? - Чудесно.
Извинете. - Кажете.
Имате ли кафяво тиксо за кашони?
Не. - Не? Благодаря.
Може ли? - Да, да.
Силна е, не много, но е силна.
Но ти липсват мустаците, които стигат до тук. Разбра ме.
Имаше едно куче в Сантандер. - Каква порода?
Голдън Ретривър. - На него ли ти напомням?
Да. - И какво е общото?
Имаше козина като от реклама от фабрика "Капиляр".
Но те нали слагат много вредни химикали? - Защо? Аз се изрусявах с тях.
Ако беше руса, нямаше да седя с теб. - Какво? Минаха няколко години.
Защото изглеждаш опитомен. - Опитомен ли?
Да ви донеса още две? - Утре имам часове, но мисля,
че няма страшно да повторим, пък и трябва да се насладим на момента.
Следващият път ти каниш. - Не се безпокой.
Имам правило да не записвам номера, докато не се сприятелим.
Трябва да имаме взаимен интерес. Това имаш предвид, нали?
Не. - Не?
Не, ако постоянно ти звъня аз, ще надхвърля 300-те минути за месеца.
Ако исках да стана боксьорка, ти ли ще ме тренираш?
Не съм треньор. Спаринг-партньор съм. Бия се срещу тях.
Но за да се подготвят, има различни тренировки,
които правят с мен и се боксират.
Но отиваме... - Но ти се защитаваш или не?
Не както би ми се искало, но... - Нали за това са боксовите круши?
Не вярвам в неща, като най-добри приятели.
Все едно да загубиш, но малко. Няма среден вариант.
Ако са приятели, са приятели.
Ще направят всичко за теб, както и ти за тях.
Аз мисля, че приятелите не трябва да минават определена граница,
и тогава си остават приятели. - Не мисля така.
Не съм съгласен. Аз не поставям граници на приятелите си.
Така ли? - Да.
Искаш ли да си ми приятел?
Е, мога да помогна, ако имаш проблем, но да те изслушвам би било...
Една тук, а другата - тук. - Благодаря.
Добре, обсъдихме сектора на приятелите.
Вече знам за приятелите ти. Семейство. - Семейство...
Живея с брат си. - По-малък или по-голям от теб?
С 10 години по-малък, гаф на родителите ми.
И живее с теб заради кризата ли?
Отчасти, но не заради това.
Преди няколко години участвах в катастрофа,
родителите ми починаха, а брат ми остана в инвалидна количка.
Затова се грижа за него.
Добре.
Съжалявам.
Няма нищо, не се безпокой. Всичко е наред.
Истината е, че останах без думи. - Сигурно ти е трудно.
Годеница? - Годеница.
Имах годеница. - И какво стана?
Разделих се с нея. - Защо?
Много говореше.
Ето, това е годеницата, която говори много.
Само за секунда. - Спокойно.
Обадиха ми се от бара, пак се е напил. - По дяволите.
Барманът се е обадил в полицията, но аз не мога да отида да го взема.
Слушай, нямам повече сили за това. - Добре, успокой се, аз ще отида.
Уморих се, Паска. - Спокойно, аз ще се оправя с всичко.
Извинявай, но трябва да тръгвам.
Случило ли се е нещо? - Не, всичко е наред.
Искаш ли да дойда и да помогна? - Не, няма нужда.
Бирария "Детелина".
Там е, до вратата на тоалетната.
Извиках полицията.
Как си?
Ти как мислиш? - Мисля, че си както изглеждаш.
Като шибан боклук.
Прецакан съм, Паска.
Животът ми се прецака и не върви на добре.
Не само твоят живот е прецакан.
Веднъж съм се напил и ще ме пратиш по дяволите?
Заприличваш на жена ми. - Не.
Няма да те пратя по дяволите.
Благодаря.
Ами жена ти, която ти пращаш по дяволите?
Забрави ли всичко, което ти казах? - Не.
Ще се обърна, че не знаеш как ти мирише устата, пич.
Фонси. - Кажи, скъпи.
Жена ти...
Да, знам. - Какво знаеш?
Че смята да ме зареже.
Такова решение не е лесно да се вземе.
В живота почти всичко е сложно. - Ще видим.
Постави се на нейно място.
Не мога, ти си там. - Какво?
Ти си на нейното място, лежиш до мен.
Какъв тъпанар си, пич.
Здрасти, как си? Тревожих се за теб.
Адела, Адела. - Звънях ти, но телефонът беше изключен.
Адела, всичко е наред.
Обаждам се, за да се извиня, че те оставих снощи.
Нищо, важното е, че не е нищо сериозно.
Не е, не се безпокой.
Добре, щом казваш, че не е сериозно, значи е така.
Говоря така, защото мислех, че ще ми обясниш, тревожих се.
Съжалявам, наистина. Нека се видим днес и да продължим.
Ами...
Нали аз трябваше да ти се обадя, нали така се разбрахме?
Добре, но в телефона има 12 пропуснати обаждания.
От къде знаеш, че са мои? - Не, твоите са само 10.
Така че нека се видим, нали ти си звъняла първа?
Добре.
Добре, как искаш да се реваншираш? - Мислех си за една вечеря.
Каза, че готвиш добре и си помислих,
че би могла да ме поканиш на твоята знаменита и вкусна вечеря.
Значи топката е в моето поле?
Добре. Ще скоча до рибарския магазин, но не ти обещавам нищо.
Човече, пак ли изчезна?
Здрасти, Паска. Искаш ли пържени картофи?
Не, благодаря.
Е, как си? - Добре, а ти?
Добре, но можеше и по-добре, а можеше и по-зле.
Не си дошъл да спиш, нали? - Защо?
Не, само питам. - Само питаш?
Мислех, че си с твоето момиче и...
Паска, щях да се изгоря.
Слушай, не пипай задника на гаджето ми. - И какво ще направиш?
Ще ме замериш с картоф? Хайде де.
Сега ще си получиш картофа, клоун. - Виж това.
Виж й задника и ръката ми.
Стига с тези глупости и направи салатата.
Нещо си много доволен. Да не си спал с някоя?
Спах с някой и спах сам.
Много си критичен, пич. - Критичен? Я да те видим теб.
Много започна да знаеш, "критичен". - Е, научих се.
Много се отрака. - Само общувам.
Мисля, че си нагъл. И защо не спрем вече разговора?
Нагъл ли ме нарече? - А ти мен - критичен.
Козел. - Крава.
Паска, по дяволите. - Нали сме семейство.
Не, козлите и кравите не са семейство. - Напротив.
Не. - Как не, а с кои са семейство?
С козите. - С козите?
Коза, коза, коза.
Е, какво мислиш?
Кажи ми...
Знаеш ли, в какво съм сигурен? - Че е мерлуза.
В твоето мълчание.
Прекрасно е, наистина. - Добре де, хубаво ли е или не?
Добре... не е лошо, но спокойно, няма нищо.
Да, знаех си, но този апартамент не е моята къща.
Трябваше да е на точната температура. - Адела. Адела.
Превъзходно е.
Много е вкусно, наистина.
Наистина? - Да.
Благодаря. Къде щеше да ходиш, ако не похвалиш моята риба?
Защото рибата си беше там,
хванали са я и са я докарали от морето чак тук,
и не трябва да изпускаме такава възможност.
Адела, ще вдигнем ли тост?
Разбира се.
Добре. За най-хубавата мерлуза, която е дошла с камион.
Но тя е като всяка друга риба.
Значи си я приготвила специално. - Не, не мисля.
За най-добрата мерлуза, която е дошла от където е дошла.
Много е вкусна, наистина. - Можеше да бъде.
За най-хубавата мерлуза, която можеше да бъде. Знаеш ли какво?
Какво? - Ти си много добра готвачка.
Наздраве. - Наздраве.
Това е подарък от баба ми за 17 годишнината ми.
Това е единственото, което имам.
Както виждаш, й трябва ремонт. Но имам много кредити и нямам пари.
Няма да мога да я запазя. Знаеш ли, че могат да ме измамят?
И какво ще правиш?
Мисля, че няма да е зле да я продам.
Нямаш идея, колко ме боли. И баба ми, и майка ми, са израснали там.
Веднъж ми се присъни...
сякаш съм там и съм направила библиотека и детска градина.
Но беше само сън.
Ами ти?
Аз ли? - Разкажи ми.
За мечтите си, какви са?
Не, моите мечти са невъзможни. - Как така невъзможни?
Има мечтатели, които имат слаба воля.
Какво? - Тази фраза от къде я извади?
Сигурна съм, че е помогнала на много хора.
Паоло Коелю, Букай, продават книги, които помагат.
Но и ти мислиш, че е вярно нали? - Така ли? И защо мислиш така?
Говорим за твоите мечти и не използваш фразата.
А като говорим за моите, идва фразата. - Да.
Защото мечтите ми не зависят от мен. Не. Щяха да зависят от мен,
ако спечеля от лотарията.
А моите мечти зависят от машината на времето.
Което е още по-невъзможно. - Това вече е неоспорим аргумент.
Виждаш, че е сложно. - Добре.
Да предположим, че имаме машината. - Добре.
Тогава в миналото ли щеше да отидеш или в бъдещето?
В бъдещето няма никаква полза. - Защо?
Защото е все едно гардероб. Можеш да го направиш.
Влизаш в гардероба и като излезеш,
се оказваш след 2 часа или колкото искаш.
Пътуваш в настоящето. В настоящето.
В бъдещето... - Добре, това гардероб на бъдещето.
Сега да предположим, че можем да пътуваме и в миналото.
Какво щеше да направиш в миналото?
Щях да предотвратя катастрофата.
Извинявай. - Какъв тъпак съм, наистина.
Извинявай, не трябваше да засягам тази тема.
Можем да сменим темата, няма проблем.
Не, вече минаха 5 години.
Ти ли си карал колата? - Да, аз карах колата.
Съжалявам. - Няма нищо.
Добре ли си?
Да, много съм добре.
Дойде време да те поканя в моята мечта.
И какво ще правим сега? - Замълчи.
Това е всичко за днес. - Да, вече свършвам.
Да слезем и да пийнем нещо? - Давай, но нали брат ти го няма.
Нет, няма значение. И сам ще се справя.
Как смяташ да слезеш с този стол? - Ще помоля Глория.
Ще извикам Педро или Естебан, ако стане нещо. Само 1 етаж е.
Решил си да използваш Педро като брат си?
Мога да помоля за това, който и да е.
Защо не си отрежеш краката?
Какво?
Не, като не ги използваш... за удобство.
Разбира се. Разбира се, защо не си отрежеш оная работа?
Като не я използваш.
Ще махнеш товар от гърба си. Или даже два.
"Глория".
Какво става?
Какво?
По дяволите, омръзна ми. Омръзна ми.
Ей сега идвам.
Паска.
Ти си пълен тъпак, пич. - Добре съм, нищо ми няма.
Само има пукване. - А ти какво?
Ти какво? Как допусна това, как можа да се случи?
Съжалявам. - Съжаляваш?
Глория, не се извинявай, не си виновна. - Ако искаш да излезеш, ме викаш!
Ясно? Защо не ми се обади? - Защото не съм затворник, ясно?
Разбери веднъж завинаги, мамка му.
Глория, остави ме с брат ми, моля.
Паска, трябва да поговорим.
И за какво искаш да говорим? - Седни.
Седни.
Не искам да живея така. - Как "така"?
Така, Паска, така. - Така?
Зависим един от друг, мамка му.
Не виждам нищо лошо, не те разбирам.
Вече не съм дете. Изкарахме много време заедно.
Имам приятелка.
Искам да живея заедно с нея.
Така ще е по-добре за мен. - Ясно, разбирам.
Да. Аз искам да съм с теб. Става ли?
Искам да се грижа за теб.
Няма нужда, сакат съм, но не съм идиот.
Ако имам нужда, Глория ще ми помогне. - Да, да.
Виждам как ти помогна.
Паска, излязох, за да пийна нещо.
Какво, ако те няма, не мога да пийна ли?
Не можеш. - Защо да не мога?
Аз съм нормален човек и искам да правя нормални неща.
Виж, ще ти го кажа пак.
Аз съм тук, за да се грижа за теб и за да не ти се случи нещо.
Искам да променя това, така няма повече да продължава.
Извинявай. - Не, ти извинявай.
Господи, ти си ми брат, по дяволите.
Ти си мой брат и се грижеше за мен, като никой друг всичките тези години.
Ще съм ти благодарен до гроб.
Но сега искам да живея своя живот.
И ти също трябва да живееш своя живот.
Не, аз си живея. - Не, твоят живот се върти около моя.
А това е глупаво. Може да останеш сам заради мен.
Нищо не ми трябва от този шибан живот. - Паска.
Животът не е шибан, послушай ме. Аз съм щастлив.
Щастлив съм. Обичан съм от момичето, което обожавам.
И това е страхотно. Имам работа, която харесвам.
И преди всичко, имам най-добрия брат на света.
Най-добрият.
Много те обичам, братле. - И аз теб.
Добре, добре.
Много се радвам, че при теб всичко е добре.
Че всичко ти се подрежда. - Така е.
Сериозно. - Знам.
Ако всички имаха такива задници, никой нямаше да гледа нагоре.
Нали каза, че не обичаш дебели задници? - Нормален е, леко пухкав.
Нормален си е.
Ще ми трябват 2 дни.
Какво говориш? Това няма значение. - Слушай, слушай.
Не е за теб, нито за нея, това е за мен.
Наистина.
Прав си, но ми дай 2 дни.
Мамка му.
Внимателно. - Добре, добре.
Кармела отиде в къщата на сестра си.
Отведе и Оскар.
Съжалявам.
Аз още повече.
Имаш ли нужда от нещо?
Имам нужда от всичко.
Трябва ми работа, имам нужда от жена си и сина си.
Имаш нужда от достойнство.
Достойнството се надценява, Паска.
С всички удари на живота, с всички унижения, през които минаваш,
ако имаш достойнство, можеш да се съвземеш.
Достойнство се печели с уважение, а аз сам не се уважавам.
Започни да го правиш. - Как, по дяволите?
Захвърлих всичко, по дяволите. Загубих всичко.
От една страна, се радвам, че Кармела си отиде.
Защо говориш така?
Така е най-добре.
Следващата седмица ми взимат апартамента,
защото не съм платил шибаната ипотека за 2 месеца.
И все още ме водят платец.
Ако не съм плащал тези месеци, как, мислят, че ще платя останалите.
Кучи синове.
Кълна се, че ако не бяха съседите, щях да изгоря апартамента.
Остави го на банката. - Да, ще го оставя.
А ако можеше да платиш всичко още сега? - Сега?
Цял живот няма да мога и ще свърша с куршум в главата.
Ограбих един китайски магазин, като идвах насам.
Дай ми 2 дни.
И без глупости, ясно?
Коломо, трябва да се видим.
Мини след два часа, сега имам срещи.
Добре, ще дойда в офиса.
Едвам успях да го разбера, много подробности са.
Да, знам как...
Знам, че в момента няма добри възможности.
Знаеш, че това е важно за мен, и че от това зависи бъдещето ми.
Добре, утре се връщам в Сантандер, така че...
ако искаш в понеделник да не видим да поговорим.
До скоро!
Здравей. - Здравей.
Сърдита ли си?
Как реши? - От това, как ме поздрави.
Да, днес не ми се говори. - Заради сутринта ли?
Съжалявам, трябваше да те предупредя. - Не ми пука.
Добре, може би, малко.
Не искам да съм с човек, който изчезва, без никакво обяснение.
Брат ми решил да пие и излязъл навън сам.
Добре ли е или нещо е станало? - Добре е,
пукнал си е ръката и много ме изплаши.
Знам, че не съм в добро положение. Допуснах грешка за 2-ри път.
Въпреки това не разбирам. Можеше да ми обясниш.
Извинявай.
Защо заминаваш?
Защото учителката, която замествах, се върна,
и едва ли ще ми предложат да остана.
Днес ли заминаваш? - Не, утре са ми последните часове.
И като свърша си вземам багажа и се връщам в Сантандер.
Утре? И не можеш да останеш още няколко дни?
Трябва да уредя нещата с къщата. - Ще я продадеш ли?
Не мога да я задържа.
А ако имаше пари? - Знаеш какво щях да направя.
Но трябва да спечеля от лотарията
или поне да имам билет. - Би ли приела един заем?
Бих приела всичко, само да задържа къщата.
Добре, да направим едно нещо.
Връщаш се в Сантандер и чакаш 2 дни, преди да я обявиш.
Става ли? - Добре, но не разбирам.
Добре, трябва да тръгвам.
Трябва да тръгвам, за да бъда с теб. Искам да реша проблема ти.
Добре, щом трябва, върви.
Адела.
Знаеш ли какво?
Има един час до моята работа.
Не знам, за този час бих могъл да си взема довиждане с теб.
Ако си в настроение.
Само един час?
Чакай, друже, успокой се. Обясни ми.
Трябва да си поговорим малко с теб. - Да.
Дойде Фонси и ме накара да го включа в "Богове и кучета".
Какви са тези "Богове и кучета"?
Нелегален бой, организиран от опасни мафиоти.
Можеш да умреш. - Как можа да вкараш Фонси в това?
Той имаше пистолет. - Още сега ще те убия.
Заплаши ме с пистолет, кълна се! Повярвай ми, кълна се.
Казах му, че не става.
Ти ме помоли да не е бой, а аз ти казах, че нямам работа за него.
Повярвай ми, моля те. Този козел ми насочи пищов.
Наложи се да им се обадя и да им кажа, че вече си имат куче.
Как така си имат куче? - Чуй ме, моля те.
Това не е нормален бой.
Това са шибани изроди.
Не искат да гледат бой, искат кръв. Единият смазва другия.
Има един боец, един Бог.
С разстроено съзнание, шибан садист.
На него му харесва кучето.
Трябва да си много закъсал, за да го направиш.
Продължавай!
Въпросът е, колко време ще издържи кучето на крака?
Като затече кръв от ушите, като костите са счупени.
И така нататък. Тогава молиш Боговете за помощ.
Какво, по дяволите, ми говориш?
Помниш ли какво са причинили римляните на християните?
Е, в този случай Фонси е християнин.
Кога е?
Утре вечерта. - Утре?
Да, но мисля, че да отидеш там не е добра идея.
Къде? - Кълна се, не зная.
Само не казвай, че ще се биеш там.
Колко плащат?
Като махнем моята комисионна... - Каква комисионна, боклук?
За един бой около 60 хиляди евро. - Мамка му.
Да, стигат да платиш на болницата, докато излезеш от кома.
Съжалявам.
Изобщо не съжаляваш.
Ето там е. Да вървим.
Изглежда, че още няма никой. - Има още време.
Мамка му, тук няма никой!
Не, не!
Кога ще платят?
Ще говорим след боя. - Не. Искам си парите сега.
Как? - Искам си парите или няма да се бия.
Паска, знаеш, че е невъзможно.
Мамка му, пак ли ти?
С него ли ще се бия? Това си е шибан подарък!
Знаеш ли, какво ще направя с теб?
Нямаш никаква представа...
Скапаняк, с теб говоря!
С теб говоря, тъпако!
Това е уличен бой, а не както си свикнал, по правилата.
Тук може да те удрям в шибаното лице.
Ще ти обясня правилата тук, педал. - Марио...
Да, разбира се.
Давайте, вдигайте залозите, давайте!
Какво става? - Кръв! Кръв!
Кръв ли искате? Не чувам! Кръв ли искате?!
Кръв ли искате? Кой иска кръв?
Ще получите кръв. Твоята, кучи син. Да започваме.
Хайде, вдигайте! Какво става?
Започвайте!
Давай, ще получиш подарък за празника!
Аз съм Бог.
Начало!
Хайде! Хайде!
По дяволите, мамка му!
Оправи си живота, приятел.
А аз ще започна моя.
Превод: Ledenata 02, cigarra и poperju SubsTeam bukvi.bg ® 2015
Bulgarian Translator Zone