СЕДЕМ ТРЯБВА ДА УМРАТ (1956)
Не исках да ви безпокоя, но забелязах огъня ви от хребета.
Какво искаш... - Чу джентълмена.
Дошъл е само да се скрие от дъжда.
Нали? - Точно така.
Присъедини се.
Благодаря.
Ще ви бъда задължен, ако ми дадете малко кафе.
Налей си. - Благодаря.
Нощта е твърде тъмна й дъждовна, за да се пътува.
Съгласен съм.
Сигурно си изминал дълъг път?
Изминах.
Нямаш ли кон? - Имах.
Чирикауа ме нападнаха. На около десет мили от тук.
Те ли ти го откраднаха? - Изядоха го.
Не знаем кой си и от къде си, господине.
Някога били ли сте в Силвър Спрингс?
Не мога да кажа с точност.
Идвам от там.
Чух, че в Силвър Спрингс е имало убийство.
Да, и аз го чух.
Дъждът спира, Клийт. По-добре да тръгваме...
За къде бързате?
Наблизо няма нито един град.
Още ли не са заловили хората, които са извършили убийството?
Двама от тях.
Хайде!
Ставай.
Добро утро. - Такова е, нали?
Май ви трябва малко помощ. - Голяма помощ, господине.
Бедните животни са много уморени. Да не говорим за нас.
Казвам се Гриър, Джон Гриър. Това е Ани, жена ми.
Госпожо.
Как ще ги издърпаме, г-н... - Страйд, Бен Страйд.
Скоро калта ще изсъхне. - И какво хубаво има в това?
Ще стане твърда, като скала. - Разбирам.
Чуйте, г-н Страйд, във фургона е цялото ни имущество.
Няма да ни хареса да превърнем тази кална локва в наш дом.
Ще съм ви благодарен, ако се опитате да ни изтеглите.
Качете се във фургона.
Бъдете готов, г-н Гриър.
Размърдайте се, хайде!
Хайде, хайде, давайте!
Давайте, хайде!
Може да се каже, че отвоювахме фургона от калта.
Доберете се до вода и измийте него и конете си
от калта, полепнала по хълбоците им.
Така и ще направя, г-н Страйд. Не знаем как да ви се отблагодарим.
Нали, Ани? - Радвам се, че ви помогнах.
Приятен ден.
Г-н Страйд? Не знам как да ви кажа, но...
ако има друга кална яма в Аризона и ние затънем в нея...
ще сме много по-спокойни, ако дойдете с нас.
Отивам на юг. - Чудесно, и ние.
Изглежда, че ще си имаме компания, Ани.
Г-н Страйд. - Госпожо.
Искам да знаете колко много оценяваме това,
че сте с нас. - Радвам се да помогна, ако мога.
Вече го направихте. Това не е първата трудност, която ни се случи.
И колелата се чупиха, и спиците, и оста се счупи, и...
Не се знае какво друго щеше да се счупи, ако не се бяхте появил.
Знаете ли, ние сме от изток.
Вижда се.
Само исках да знаете колко оценяваме това, че тръгнахте с нас.
Никога няма да забравя погледа на Ани,
когато й казах какво искам да направя.
Сигурно си е помислила, че съм полудял.
Каза ми: "Дори не споменавай, че ще се местим от Канзас в Калифорния."
А най-обширното пространство, което виждахме, беше дворът ни.
Но не се опита да ме спре. Не и Ани.
Харесва ми в тази дива страна. Аз самият отчасти съм дивак.
Може би затова никога не мога да се задържа на една работа.
Този път работата не е проста, но ще се справим с нея.
Не съм предполагал, че мога да се отдалеча толкова.
Казват, че няма място, недостижимо за добрия търговец,
който пътува само със стоката си.
Чували ли сте някога за това, г-н Страйд?
Да. Чувал съм. По-добре им измийте гривите.
Чистите коне вървят по-бързо. - Вие сте шефа.
Разбира се, Ани е права, че не трябва да мисля за пътуване през страната.
Преди две седмици ни свършиха парите.
Но по пътя ми предложиха временна работа.
Разбира се, че се съгласих. Трябва да стигнем до Калифорния.
Надявате се да стигнете в южна посока?
Планирах да пътуваме на запад до Флора Виста.
От там ще излезем на границата със Сонора и ще я следваме.
Поне така каза един човек в Силвър Спрингс.
Вижте, това достатъчно ли е, г-н Страйд?
Г-н Страйд, добре ли го измих?
Да, добре е. - Чудесно.
Хайде, момче.
Ани, по-добре побързай. Време е да тръгваме.
Хайде, момче.
Мисля, че от тук ще може да преминете.
Запътили са се към Флора Виста. Всичко е наред.
Имаш ли оръжие, Гриър? - Да.
Извади го.
Добър ден, господа. Госпожо. - Добър ден.
Аз съм лейтенант Колинс, от втори ескадрон на пети полк.
С какво да ви помогнем, лейтенант? - Зависи от обстоятелствата.
Идваме от Форт Критенден, за да прочистим южните територии
от всички чирикауа в района.
По-сведения, може би се събират на границата.
Останали са по-малко от петдесет на цялата територия.
Според разузнавачите ни, са повече от сто.
Броите и жените им ли, лейтенант? - Предполагам си мислите,
че индианците не са опасни. - Повече от опасни са. Гладни са.
Нищо не е по-смъртоносно от гладен чирикауа.
Е, значи мислим еднакво. - Дали?
Пътуваме към Флора Виста, лейтенант. Мислите ли,
че ще срещнем проблеми по пътя? - Не ви гарантирам.
Но ви препоръчвам да обърнете фургона и да се върнете, откъдето идвате.
За съжаление, военната юрисдикция не е разрешена за цивилни.
Но ако искате дамата да е в безопасност,
помислете добре, преди да продължите на юг.
Приятен ден, госпожо. Господине.
Продължаваме!
Май става все по-трудно да стигнем до Калифорния.
Ако е по този път, е така.
Не пътувате ли и вие на юг, г-н Страйд?
Колкото може по-далече. - Защо не може да пътуваме заедно?
Разбирам, че е рисковано, но... - Чуйте ме, г-н Гриър,
може да се върнете на запад от тук, а не от границата.
На ден път сме от Хил Ривър. Само трябва да вървите по реката
и да следвате течението. Няма да отнеме повече от четири дни.
Радвам се, че се запознахме.
Страйд...
Не съм дошъл на запад, за да се връщам.
Фургонът си е ваш.
Хайде, момче. Не можем да им позволим да пътуват сами.
Напред.
Това ранчо
е като самотно петно, г-н Страйд. - Това е пътна станция.
Да не спрем, значи... - Чакайте!
Хванете коня. Отивам да погледна.
Местен ли си?
Аз ли?
Може и така да се каже, но не съм. Тук вече няма никой.
Къде са? - Трудно е да се каже.
Може да са заминали на север. А може да са се върнали на запад.
Между другото, как да го кажа... Трудно е да се каже.
Какво ги е накарало да заминат? - Чирикауа.
Войниците пристигнаха преди три дни. Казаха, че ще усмирят червенокожите.
После чухме стрелба от хълмовете на юг.
И червенокожите дяволи офейкаха като попарени кучета.
По-добре да си изгубиш работата, отколкото скалпа.
Аз съм единственият, който остана. Червенокожите нямат нужда от мен.
Няма какво да ми вземат.
Каза, че са заминали преди три дни? - Да. И барманът също избяга.
Добре, че ви видях. Трябва да се предвижим.
Няма да е зле да направите същото. Ако, разбира се, не искате
някой чирикауа да ви подстриже. Движи се, Клер.
Адиос.
Това е на испански.
Здравей, Страйд. - Търсих те, Мастерс.
Сигурен ли си? След като чух за случая в Силвър,
веднага разбрах какво ще искаш. Нали така, Клинт?
Да. - Предполагам, че знаеш нещо,
за случката в Силвър? - Може би.
Ако мислиш, че съм свързан с онези, ще умреш от глупостта си.
Помогнах да погреба няколко души, но не бих паднал толкова.
Надявам се, Мастерс. Не искам да те убия.
Не искам и да опитваш.
Всичко наред ли е, г-н Страйд? - Оставаме тук през нощта.
Завържете конете при водопоя.
Вземете всичко необходимо. Ще ни трябва топла храна.
Може ли да ви стисна ръката? - Направи това, което ти казах.
Не разбирам какво му става.
Шерифът е получил тема за размисъл.
Така ли е, Клинт? - Да.
Госпожо.
Шериф.
Трябва да призная, че храната е приготвена добре.
Истински деликатес.
Така ли е, Клинт?
Попитах те дали е така, Клинт? - Да, така е.
Извинете Клинт, госпожо. Не се отличава с добри обноски.
Още кафе? - Да, госпожо.
Няма да откажа каквото и да предложите.
Още кафе, Джон?
Джон? Още кафе?
Не, благодаря, Ани.
Казахте, че сте от Силвър Спрингс, г-н Мастерс.
Отчасти. - Там е роден.
Кой го каза? - Ти го каза.
Бях малък, когато пристигнах, но не съм роден там.
Родителите ми живееха в една колиба в Лерно, госпожо.
Дошли са в Силвър през лятото, когато съм проходил.
А г-н Страйд също ли е от Силвър? - Шерифът ли, госпожо?
Да, госпожо. Живял е там десетина години.
Живял? - Да. Миналата есен проведоха избори.
Шерифът замина. Не можеше да се заиграва с избирателите.
Освен това, целият му предизборен капитал
представляваше изгоряло петно на ризата му, където е била значката.
Но не се е оттеглил съвсем, тъй като преследва извършителите.
За убийството в Силвър. Не ви ли е казал?
Не. - Мисля, че точно за това е тук.
Казахте, че е имало убийство, г-н Мастерс?
Ограбиха банката в Силвър.
Откраднаха сандък със злато. Започна престрелка.
Някой трябваше да пострада. Жалко, че се случи точно с нея.
С нея? - Да, убиха я. Жената на шерифа.
Кафе? - Благодаря.
Това койоти ли са? - Надявам се.
Г-н Мастерс ни разказа за...
за жена ви.
Искате ли да поговорим за нея?
Не е моя работа, но може да ви олекне.
Права сте, г-жо Гриър, не е ваша работа...
и няма да ми олекне.
Лека нощ. - Г-жо Гриър?
Има едно нещо, за което Мастерс не ви е разказал.
Причините за смъртта на жена ми.
Преди шест месеца загубих мястото си на шериф в Силвър Спрингс.
Три от тези месеци, се опитвах да си намеря работа.
Но никъде нямаше работа за бивш шериф.
Градът можеше да ми предложи само длъжността на заместник,
но гордостта не ми позволи. Затова се наложи жена ми да работи.
Клер проверяваше доставката на златните кюлчета.
През онази нощ беше на работа и я убиха.
Лека нощ, г-жо Гриър.
Г-жа Гриър е привлекателна жена.
Как не се уморяват да пълзят и да се правят на койоти?
Шерифе, хората ми в Силвър казаха, че много бързо си напуснал града
дори без да разбереш колко са били господата,
офейкали с 20 000 долара в злато. Сандъкът бил пълен.
Разбирам, че не това е причината да ги преследваш сам, но...
Добре, това е причината, заради която мисля да тръгна с теб.
С Клинт вярваме, че са се разделили, щом са напуснали Силвър.
Седем от тях. Два пресни гроба, откъдето започват следите ти.
Така остават още петима.
Сандъкът е у един от тях.
Така ли? - Така.
Може да са тръгнали към Флора Виста. Ако са се разбрали
да прекарат златото през границата и пътуването ще е печелившо.
Тоест... ако, разбира се, не ги хванеш.
А ако го направя?
Тогава всичко, което ще стои между мен и 20 000 долара, ще си ти.
Лека нощ, шерифе. - Мастерс?
Да? - Знаеш кои са, нали?
Може би. Едно нещо знам със сигурност.
Познават те. Виждаш ли, да си шериф, е голям проблем.
Запомняш лицето на човек за цял живот,
когато затваря след теб вратата на килията, както направи с мен.
Още кафе? - Не, благодаря, г-жо Гриър.
Още кафе, Джон? - Не, благодаря, Ани.
Стой!
Как ти хрумна това, Страйд? Мисля, че можеше да се справим с тях.
Бях тръгнал за пушката си. Уплаших се.
Всички се уплашихме. По-добре да тръгваме.
Този кон няма да ги задържи дълго.
Това ми се струва несправедливо. - Кое?
Защо достойна жена като нея, се е омъжила за недостоен мъж.
Защо не я попиташ? - Може би ще я попитам, Клинт.
Остани при фургона, Клинт.
Ще хвана коня.
Искаше да те застреля.
Познаваш ли го?
Не. - Той със сигурност познава теб...
шерифе.
Г-жа Гриър сигурно би искала да прочете молитва за този господин.
Каза само, че трябва да го погребем подобаващо.
Загуба на време. Когато човек, като този, тръгва на дълго пътешествие,
няколко молитви над гроба му едва ли ще му помогнат,
ако не е погребан достатъчно дълбоко.
Клинт? - Какво?
На колко години мислиш, че е? - Кой?
Ани Гриър. - От къде да знам?
На 25-26, според теб? - Искаш ли да погреба и обувките ти?
Истинска красавица е, нали? - Не е грозна.
Мъжете стават по-силни от любовта на жена като нея.
Изглежда един вече е станал.
Повече никога няма да ти говоря такива неща, Клинт.
Това трябва да е достатъчно. - Позволете да ви помогна.
Благодаря. Повечето мъже не обичат да вършат женска работа.
Не ги обвинявам. Прави са, нашата работа няма край.
Не прилича на човек, който мисли за убийство.
Съвсем ли сте се отказал? Всяка жена би била щастлива с вас.
Дали има такава, госпожо?
Не може да се обвинявате за това, което се е случило.
Мъжът трябва да е в състояние да защити жена си.
Като моя мъж ли? Мислите ли, че го обичам по-малко, защото е такъв?
Да, госпожо.
Направихте голяма грешка, г-жо Гриър. Бельото няма да успее да изсъхне.
Наближава буря.
Хей, събуди се. Подръж това. Искам да отида за чаша кафе.
О, тук е уютно, нали?
Заповядайте. - Благодаря.
Кафе? - Няма да откажа.
Май не е достатъчно топло. - Важно е да е чисто.
Дъждът ще ни възпрепятства. - Да, госпожо.
Не се виждат звезди. Ваш ред е да пазите.
Г-н Мастерс, вие добре познавате тези места.
Всеки камък. - Колко далече сме от Флора Виста?
Ако потеглим рано сутринта, по обед трябва да сме там,
ако не възникнат проблеми. - Благодаря.
Хубаво кафе, госпожо.
Г-н Гриър, как сте успели да се ожените за толкова красива жена?
Ами, аз... - Бяхме влюбени, г-н Мастерс.
Любов? Доста магична дума.
За нас с теб това е проблем, шерифе.
Никога няма да намерим време за магичните неща в живота.
От старата школа сме – по-нежни и меки.
Още кафе?
Мисля, че винаги е било така.
Но това не означава, че жените не се влюбват в хора като нас.
Защо не. Познавах една млада жена, която приличаше на вас, г-жо Гриър.
Беше омъжена пет или шест години за безхарактерен мъж.
В един прекрасен ден се появил висок й красив джентълмен,
който излял чувствата си.
Първо трябва да знаете защо тази млада омъжена жена...
Пий си кафето, Мастерс.
Не ти ли е интересно какво е направила, шерифе?
Казахте, че е приличала на мен?
Не толкова хубава, госпожо.
Очите й не бяха толкова наситено сини, като вашите.
Не мога да си спомня косата й,
но, може би, не е била толкова мека и черна, като вашата.
И как ходеше... Не като вас.
Вие се движите като изпълнена с живот.
И говорите тихо и меко.
Това кара един мъж да желае винаги да говорите само с него.
Да, тя приличаше на вас, госпожо, но ви отстъпваше по всичко.
Май е време да застана на пост.
Не искате ли да чуете продължението, г-н Гриър?
Може да се поучите от част от нея.
Не разбирам. - Наистина ли?
Той каза, не.
Знаеш ли какво, шерифе? Замислих се за нещо.
Проклет да съм, ако не ми напомняш на онзи красавец, за когото говорех.
Този, който заведе жена си при приятеля си.
Изглежда, че тази вечер всички ти напомнят на някого, Мастерс.
Може и да е така, нали?
Сигурен ли сте, че не искате да дослушате историята?
Както искате. Благодаря за кафето, госпожо. Лека нощ.
Лека нощ, шерифе.
Мастерс.
Да? - Остави го на мира.
Не разбирам за какво говориш. - Прави каквото ти казвам.
Може би е по-добре да си гледаш твоята работа?
Ако, разбира се, работата ти не е г-жа Гриър. Лека нощ, шерифе.
Казах "лека нощ".
Стани.
Няма да имаш цена, ако се научиш да се контролираш по-добре, Мастерс.
Може би си прав.
Оседлавай, Клинт. - Ето.
Това ще ти потрябва.
Върви да спиш. Аз ще дежуря до полунощ.
Г-н Страйд?
Да, госпожо?
Тези... хора, които преследвате,
ще ви чакат ли във Флора Виста?
Надявам се.
Моля ви, внимавайте.
Да, госпожо. Това влиза в плановете ми.
Лека нощ.
Лека нощ, г-жо Гриър.
Налей ни по едно, Клинт.
Къде са всички?
Здравей, Мастерс. - Здравей, Бодийн.
Предполагах, че ще те намеря някъде наоколо.
Клинт, това е Пейт Бодийн от Силвър Спрингс.
Клинт.
Отдалечил си се от дома, а? - Не повече от теб.
Ще се връщам.
Дами. - Това е личен разговор, Нели.
Разбира се, Пейт, разбира се. - Момчета, ще пийнете ли с мен?
За това дойдохме.
Наздраве.
Странно, нали? - Да се натъкнем един на друг.
Нали? - Да.
В тази страна човек не отива на юг, ако няма причина.
Имаш ли причина, Мастерс? - А ти как мислиш?
Чух за обира в Силвър.
Да, и ние чухме.
Трудно ще се измъкнат с плячката, ако не се отърват от нея.
Да, така би било правилно. - Пейт!
Здравей, Пейт. Всичко наред ли е?
Направо е чудесно. Пий. - Няма да навреди.
Бен бяга от чирикауа в продължение на два дни.
Ще има късмет, ако изобщо стигне до тук.
Вие, момчета, чакате ли някого?
Няма да дойде.
Причината явно е в това, че идва времето на Страйд.
Страйд? От кога отново носи значка?
Не носи. Не знаеш ли?
Жената, която убиха в банката в Силвър, беше жена му.
Благодаря за питието. Хайде, Клинт.
Мастерс. - Какво?
Страйд е превъртал веднъж ключа на килията ти, нали?
Два пъти.
Ако някой ме е вкарвал в затвора...
при случай, бих се разплатил с него. - Аз не мисля така.
Обирджиите са избягали с 20 000 долара в злато.
Чух. - И това означава...
че ако знаят къде да намерят този джентълмен, преди той да намери тях,
ще имат много по-голям шанс да се отърват от него.
Ако бях с тях, бих предложил добра сума за информация.
Кога човек, който притежава добра сума...
да предположим, че това си ти, би бил готов да плати?
Когато фургона със златото стигне до тук.
Фургон? - Наш човек ще го докара от Силвър.
Името му е Гриър.
Джон Гриър.
Успех, г-н Страйд. - И на теб.
И благодаря. Много благодаря.
Г-н Страйд?
Не бих искала да останете без чиста риза.
Изпрах я. - Благодаря.
Ще се видим ли във Флора Виста? - Ще бъда там.
Жалко, че не можем да дойдем с вас. - Знаете защо не искам това.
Ще ви убият, нали? - Ще се опитат.
Тогава, защо... - Чуйте ме, г-жо Гриър...
притеснявам се за вас.
Сигурно много сте я обичал.
Беше добра жена. - Да, не се съмнявам.
Виж!
Това е конят на Страйд.
Ани! Ани!
Как е той? - Не знам. Още е в безсъзнание.
Мога ли да помогна с нещо? - Не.
Ани, трябва да го закараме във Флора Виста.
Там сигурно има лекар. - Не можем, Джон.
Но той може да умре. - Мислиш ли, че не го знам?
Ани, да го закараме.
Чуй ме, Джон Гриър, ако не беше Страйд,
още щяхме да киснем в калната локва на двадесет мили от Силвър.
Имаше причина да ни остави, но не го направи, защото имахме нужда от него.
Тези хора във Флора Виста искат да го застрелят.
Качвай се на коня на Страйд и доведи лекаря тук.
Ани...
Ани, не мога да го направя. Карам нещо във фургона.
Нещо, което трябва да предам. Бях принуден да го направя.
Когато минахме през Силвър, помниш ли, че ти казах,
че получих работа? Е, не беше съвсем работа.
Разбирах, че нещо не е наред, но ти знаеш, че имахме нужда от пари.
Казаха да не задавам въпроси и да правя каквото ми казват.
Кълна се, че не знаех за каква работа става въпрос.
Джон, какво се опитваш да кажеш?
Ани, ела тук.
Ето за това говоря. Обещаха ми 500 долара.
Трябваше само да прекарам в сандъка за инструменти това,
което намеря зад банката. Сега ме чакат в салона във Флора Виста.
Днес трябва да съм там. Затова не мога да се върна обратно.
И не мога да яхна коня на Страйд. - Хвърлете го на земята, г-н Гриър.
Ако не им го дам, ще ме убият.
Хвърлете го на земята.
Г-жо Гриър, качвайте се във фургона.
При южната стена на каньона завийте на запад.
Дръжте този път и ще стигнете до Калифорния.
А вие? - Те искат златото.
Ако не се появите, ще дойдат за мен. - Не можете да постъпите така.
Само така мога да постъпя. Това е единственият начин да дойдат при мен.
Страйд, тези хора... не знаех какво са направили.
Трябва да ми повярвате. - Ако не ви вярвах, щях да ви убия.
Сега се махайте от тук.
Страйд...
Ани, във Флора Виста трябва да има шериф.
Не можем да го оставим там.
Вече трябваше да се върнат, Пейт. Може би ще е по-добре...
Млъкни! - Никога не бих изпратил само двама.
Човек като Страйд не може да бъде убит лесно.
Много говориш, Мастерс.
Може би докоснах болното ти място, Пейт?
Понякога става ужасно раздразнителен. - Кажи какво мислиш, Мастерс.
Пейт?
Искаш да знаеш мнението ми?
Мисля, че изпрати момчетата нарочно, за да не се върнат.
Мислиш, че съм способен на това? - Знам на какво си способен.
Мога да направя същото и с теб... ако имам този шанс.
Имаш го.
Фургонът идва!
Здравей, Гриър!
Вече започнахме да мислим, че няма да дойдеш.
Защо не обърнеш фургона? Ще помогнем да го разтоварим.
Няма нищо за разтоварване.
Къде е? - Страйд го прибра.
Каза, че сами трябва да отидете и да го вземете.
Къде е той? - На половин час езда на север,
при дълбокия каньон. Стои там и чака.
Знам мястото, Пейт.
Остани тук, Ани. - Джон...
Предполагам си мислиш, че ти дължа нещо, Гриър.
Не. Но аз съм длъжник на Страйд.
Махай се от пътя ми, Бодийн.
Заобиколи ме.
Сгреших, Клинт. Той беше достоен човек.
Хайде.
Той е там.
Страйд!
Аз съм Пейт Бодийн!
Идваме за сандъка!
Може да отидем и да го вземем... - Чакай.
Можеш ли да хванеш сандъка с въже? - Знаеш, че мога.
Ще огледам наоколо. Ще се приближим от двете страни.
Спри!
Какво се случи там? - Пейт Бодийн. Убих го.
Защо? - Защо не?
Клинт? - Мъртъв е.
Срам ме е да го кажа, но с теб просто ги премахнахме от пътя си.
Можеше да останеш зад скалата.
Така никога нямаше да получа тези 20 000 долара. Заобиколих те, шерифе.
Не мисля, че има друг начин да получа сандъка, освен да те отстраня.
Никога не съм го мислил.
Сигурен съм, че не бих искал да ми се случи същото като на Ани Гриър.
Как е тя? - Остана вдовица.
Мъжът й говореше като мъж, преди да умре
пред офиса на шерифа във Флора Виста. - Могъл е да си го позволи.
Да.
Бъди готов по всяко време, шерифе.
Мисля, че взехте разумно решение, г-жо Гриър.
Калифорния е красиво място. - А вие?
Ще приема длъжността на заместник в Силвър.
Ако всичко там се оправи, и някой ден сте наблизо,
ще ви уведомя.
Ще го запомня.
Довиждане, г-жо Гриър. - Довиждане.
Кочияш. - Госпожо?
Свалете багажа ми от дилижанса. - Няма ли да дойдете с нас?
Не сега, някой друг път.
превод Илия Михайлов
редакция НИКЧО