100 години руско кино
Със съдействие на министерството на културата на Руската федерация
Първи канал
Тихо, пазете тишина!
Проверих в картотеката. Наистина е тя.
Струва ми се, че не разбирате, Сергей Фьодорович.
Черен и голям, хайде намерете го.
Тридесет години по лагерите.
Жена на заклет враг на революцията.
КОНСТАНТИН ХАБЕНСКИЙ
Нашите патриотични филми...
Търся такова лице, къде да го намеря?
ЕЛИЗАВЕТА БОЯРСКАЯ
СЕРГЕЙ БЕЗРУКОВ
ВЪВ ФИЛМА НА АНДРЕЙ КРАВЧУК
АДМИРАЛЪТ
Балтийско море, района на Пилау. Немски териториални води - 1916 г.
Напомням, нагласяйте мините на дълбочина поне седем метра.
Вахта, мирно! - Свободно.
Свободно! - Как е?
Ваше благородие, мъгла. Сигналът от "Граничар" и "Ловец" не се вижда.
За всеки случай подайте пак нашите сигнали.
Слушам. - Отивам при командира на дивизиона.
Разрешете. - Какво има?
Всичко е спокойно, Александър Василиевич.
Искате ли чай? - Няма да откажа.
Това е Казанската Света Богородица, ако не греша.
Софи Фьодоровна ми я подари за сватбата.
Разбирам...
Ана Василевна също ми подари нещо за спомен.
Погледнете.
Красива е. - Да.
Красива.
Да.
Разрешете! - Слушам ви.
Александър Василич! Господа, моля бързо на мостика.
Немец, господа. Немец...
Оръдията му са калибър 210 мм, срещу нашите 45 мм.
Това е "Фридрих Карл". - Ей ти на "Граничар" с "Ловец".
Слава Богу, те мълчат.
Изтървали са го.
Екипажът готов за сражение! - Слушам.
Огън на палубата. - Екипажът - за бой!
Всички по места!
Екипажът - за бой!
Пълен напред! - Слушам.
Телеграфът - пълен напред!
Снаряд!
Снаряд. Огън, бий!
Задръж курса!
Защо намаляме? - Машинното, защо намаляме?
Машинното, защо мълчите?
Мичман?
Ваше благородие, снаряд. Пробит е тръбопровод в машинното.
Колко ни трябва за ремонт? - Поне половин час.
15 минути. - Слушам.
След 15 минути ще ни потопят. - Да, прекрасна мишена сме.
Защо спряхте...
Мичман.
Къде, къде...
Жив ли сте? Александър Василиевич?
Вървете в рубката. - Слушам.
Жив ли си? Зареди, зареди!
Да. - Уцелихме рулевата им рубка.
Сега... - Не им е до нас.
Александър Василиевич, рулевата им е повредена.
Заменете първи и втори оръдеен разчет!
Трети оръдеен разчет - при главния калибър!
Ваше благородие, добре, че хвърлихме мините...
Какво? - Виноват!
Добре, че хвърлихме мините, иначе край с нас!
Ваше благородие, поправихме тръбопровода.
Рубка не се поправя лесно. - Сега ще пуснат резервната.
Да тръгваме, докато има време.
Мините, мините.
Пълен напред. - Телеграфът на пълен.
Курс към Пилау. - Там са нашите мини!
Сергей Николаевич, съберете офицерите на палубата.
Слушам.
Господа офицери, зад нас е немска ескадра.
Пред нас - "Фридрих Карл". Пътят към базата е затворен.
Не виждам изход, освен да ги примамим до мините.
Курс към Пилау. Към нашето минно поле. Въпроси?
Имам въпрос, разрешете. - Слушам ви.
Няма да минем през мините.
Със собствените си мини си изкопахме гробове.
Спрете с истериите, мичман.
Тръгваме към мините. Бог да е с нас.
За молитва. Шапки долу.
Господи, Боже на силите! Боже, спасение наше,
погледни милостиво и снизходително на своите смирени слуги,
и човеколюбно ни чуй и помилуй!
Наоколо са врагове, искащи да ни погубят.
Помози нам, Боже, Спасителю наш... и ни избави за слава на името Ти,
да не могат да кажат враговете: "Гледайте, Бог ги изостави... "
А да разберат всички народи, че Ти си наш Бог,
а ние сме твои люде, навеки защитени от Теб.
И нине, и присно, и во веки веков!
Амин.
Мина на левия борд! - Стоп машини!
Пригответе се!
Мина на левия борд! - Спокойно, господа.
Господи, помилвай ни!
Немецът излезе на директен прицел.
Какво пък, готови сме.
Заден!
Измъкнахме се от мината. - Слава тебе, Господи!
Сбогом, братлета. Сега ще ни довърши.
Сергей Николаевич, дайте заповед за бой.
Слушам.
Отменете заповедта.
С малък напред. По предишния курс.
Минахме минното поле, отиваме вкъщи, господа.
Шампанско за капитана! - Слушам.
Подгурски, връщайте се при нас, изпълнихте си задачата.
Не, обещах да остана до края на играта.
Подгурски, вече ви поръчах шампанското.
Не, не бива. Оставете ме!
Господа!
Господа, така си и знаех!
Какво ще е задачата за тази вещ?
Нов мундир. - Решавайте, Владимир.
Да пие чашка коняк за победата. - Ще го направи с удоволствие.
Така е.
Трябва да е нещо по-сложно. - Да целуне някого.
Първия, влязъл през тази врата. - Да, но страстно и с чувство.
Задачата ви, Александър Василиевич.
Господа, не е смешно, първи ще влезе матросът, когото пратих за шампанско.
Да, в духа на военното време:
Контраадмирал Колчак по братски целува обикновен матрос.
Докато не е влязъл да продължим.
И така, каква ще е задачата за тази вещ?
Владимир, чакаме те. - Внимание.
Къде е Александър Василиевич? - Ето тук.
Александър Василиевич, викат ме в щаба, ще изпратите ли жена ми,
така, по съседски, ако не успея...
Това е Ана Василевна, жена ми.
Моля ви!
Какво съм направил, господа?
Александър Василиевич получи задача да целуне първия,
влязъл през тази врата. - Тоест, вашата жена.
Хайде, отивайте на дежурство. - Александър Василиевич, молим ви!
Играта, Александър Василиевич, молим ви!
Е, Анушка, задача... - От задачата не можеш се отказа.
Александър Василиевич!
Молим ви... - Омъжена дама, а?
Задачата - това е по-сериозно, отколкото дълг на карти!
Дами и господа, внимание! - Красавица!
Не се отдалечавайте.
Слава, върви да играеш. - Добре, тате.
Бягай, бягай.
Володя, погледни какъв кораб.
Започвам да вярвам в съдбата, Ана Василевна.
Днес, когато приближавах Хелзингфорс,
не знам защо, но си помислих, че...
непременно ще ви видя. - Наистина ли?
Да.
Соничка, спомняш ли си как внезапно отпътувахме от Москва?
Баща ти имаше нещастието да се влюби. - Защо го казваш?
Твоята съседка е прекалено хубава.
Саша е влюбчив, но не трае дълго. Всеки път го преживява.
Исках да ви попитам...
Утре ще има бал у Подгурски, ще дойдете ли?
Кирил Фьодорович, бързо при нас.
Внимание, дами и господа! Снимам.
Извинете, но защо непременно трябва да разплитат възли?
А как царете си избирали годеница?
Нямам представа. - Ето така.
Момите развързват възли, а царят гледа през пролуката.
Ако някоя се дърпа и сърди - край! Излиза навън - мързелива е.
Защото царската жена трябва да е търпелива и въздържана.
Моята баба ме приготви точно така за невеста.
Интересно, интересно.
Извинете, защо вашата баба ви е наричала Шелковска казачка?
Защото съм от Шелковская. Нашите казаци все за туркини се женели.
И в моя род има турци.
Е, тогава да пием за турците!
С удоволствие!
Мамо, сега тате адмирал ли е? - Контраадмирал.
По-добре да беше останал капитан. Капитан ми харесва повече.
А контар-адмирал... дори не можеш да го кажеш.
По-добре поспи!
Вече няма да те пускам да се къпеш.
И какво се оказало? - Че туркините
с тяхното харемно възпитание не искали да си мръднат пръста.
Например: минава пътник и моли за чаша вода...
И какво отговаря стопанката?
Като си дойде Иван, той ще ти даде.
Клевета. - Нищо подобно.
Аз не бих ви отказала никога.
Ана Василевна, ще се изтощите.
Там е работата, че много обичам да пия.
Разбирам ви напълно. Струва ми се,
че... водата и войната за вас
са единствената любима жена за цял живот.
Струва ми се прекрасно знаете, че не е така.
За почест!
Отдавна мина полунощ, увлякохме се.
Време е да се прибираме.
Кой знае дали някога ще ни бъде тъй хубаво, както днес.
Благодаря ви, мили Александър Василиевич.
Вървете си. Тръгвайте...
Това е сигналът на нашия кораб.
Лека нощ.
Вече мислех, че нещо ти се е случило.
Саша? - Да.
Всичко ли е наред с нас? - Не съвсем.
Влюби ли се?
Ако това е сериозно за теб, кажи. Но...
Сигурен ли си, че е сериозно? Сигурен ли си?
Не зная.
Не смятам да ти преча.
С Ростислав и мама ще заминем... за Петербург.
Соня, аз...
Не бива да заминавате.
Всичко ще е наред, обещавам.
Ти си ми жена, аз съм ти мъж и винаги ще бъде така.
Хайде миличък, дий!
Как е Славушка?
Почти няма температура. Да те чакаме ли за обяд?
Не, в Събранието ще хапна.
Александър Василиевич. Честито звание!
Блестяща кариера.
Не, много добре разбирам, че...
не бива да караш някого да те обича или ненавижда против волята му.
Но ние се венчахме. - И какво?
Закле се пред бога да ме обичаш, да ми бъдеш вярна.
Какво значи вярна, да не лягам в постелята с друг?
Много добре разбираш, че... - Ако говорим за това, вярна съм ти.
Господи, какво дете си още!
Не разбирам...
Какво се бутате в краката ми. - Извинете.
Съобщете в щаба: Задачата по минирането е изпълнена.
Загуби няма, връщаме се в базата. - Слушам.
Благодаря за службата, господа.
Е, господа. Вечер в каюткомпанията...
Александър Василиевич, рапорта ми за командването.
Какъв рапорт?
Моля да ме преместят на друг кораб.
С какво не ви угодихме, Сергей Николаевич?
Господин контраадмирал... - Да.
Радиограма от брега, от княз Меликов до всички в морето.
Рижки залив 1916 година, нос Рагоцем
Стоп машини! - Стоп машини!
Машините са спрени. - Пуснете котва.
Ваше превъзходителство. - Слушам ви.
Получихме радиограма: Дойдох със "Слава", Колчак.
Вървете! - Слушам.
Кабелът е свързан. Има връзка! - Прието.
Имаме връзка с брега. - Оръдията на десния борд - за бой!
Слушам. Десните оръдия за бой!
Оръдията за бой! Пригответе се.
Говори капитанът на крайцер "Слава", контраадмирал Колчак.
Положението е критично. Немците ни притискат на десния фланг.
Ще координирам лично вашата стрелба.
Квадрат 13.
Координатите... - 3500:2200.
Снаряд! По-живо!
Прицел 18, корекция 43.
Бий! - Бий!
Три - деветнайсет. Три отгоре!
Заредете!
Бий!
Немците обръщат оръдията. Чухте ли?
Немците обръщат оръдията!
Ало, ало?
Ало, не ви чувам.
Господин контраадмирал, немците откриха огън по нас.
Е, и? - Сега сме мишена.
Да се върнем в морето! - И как ще коригираме стрелбата?
Оставаме. Провери връзката. - Слушам.
Ранен ли сте?
Удивихте ме с рапорта си. Да оставите другарите си,
с които служихте в такива дни!
Александър Василиевич, при личната ситуация между нас...
Каква? - Лична.
Ситуацията сега е една - война! Бий врага и служи на отечеството.
Да. Контраадмирал Колчак. Чакам вашите корекции.
Две деления над пет.
Две деления над пет!
Бързо. Бий!
Бий!
Братя! В атака! Напред...
Спри.
Това писмо е на морзовата азбука, написах го вкъщи с учебника.
Благодаря ви, но днес се срещаме за последен път.
Какво? - Не бива да се виждаме повече.
Какво се е случило? В какво сме съгрешили?
Ана Василевна... - Да.
Дори не потанцувахме заедно.
Защо, Александър Василиевич?
Защото ви обичам.
Довиждане.
Александър Василиевич!
Дайте ми писмото.
Скъпа Анушка, прогизнала си.
Гледай да не се разболееш.
Добре, хайде мила, поспи.
Много съм изморена. - Наистина.
Анушка, аз...
Могильов Главната квартира на императора
Господарят ще ви приеме тук, в парка.
Здраве желая, Ваше величество! - Здравейте, Александър Василиевич.
Много слушах за вашето мъжество и храброст, проявени на Балтика.
Действах както ми повелява дългът, Ваше величество.
Повиках ви, за да ви съобщя лично за нашето решение.
Получавате звание вицеадмирал,
и ставате главнокомандващ на Черноморския флот.
Благодаря за доверието, Ваше величество.
Приемете това.
Нека образът на многострадалния Йов да ви закриля.
Благодаря.
Желая ви късмет.
Разрешете да се оттегля, Ваше величество.
Бог с вас, адмирале!
"Трябва да знам, че ви има."
Кочияш!
Бързо на гарата. По-бързо, моля.
Добър ден.
Александър Василиевич да купи крем против изгаряне.
Крим на практика е курорт. - Да, слънцето не е като на Балтика.
Вие, Софи Фьодоровна, кога отивате в Севастопол?
Господа, заповядайте чай.
Това е твоят флот.
Снощи отивах в Михайловския замък и чух как децата спорят:
"Мое е. Дай го. - Не. Мое е. "
Внезапно ми стана тъй леко и ясно, все едно избърсаха прозореца.
Всичко ще бъде, то вече съществува!
Изчезна "мое" и "ваше".
Всяка сутрин отварям очи и се усмихвам.
Аз живея... Аз чакам.
Това е награда, а не наказание.
Защото против всички закони на физиката ти даваш, а твоето расте.
И не свършва.
Представяте ли си, усещам в дланите си,
голям, невъзможно кръгъл, светещ балон.
Това е...
благодат, дар, щастие.
Така се случва. Не се смейте.
Зная. Аз стоя на прага на тайнствен огромен свят.
Да погледнем в бъдещето гадателно, както е казал апостолът,
като през матово стъкло.
Но в нас растат Вярата, Надеждата... Любовта.
И от тях най-много любовта.
Александър Василиевич, чух, че ще идвате в Петроград.
Колко скоро? През март, април?
Някак ми се струва, че остава малко.
Разрешете. Ваше високо превъзходителство, спешна радиограма.
На втори март император Николай II се отказа от престола.
Властта е в ръцете на временно правителство.
Монархията падна.
Временно правителство... Какво значи, как мислиш?
Според мен - нищо добро за Русия.
И аз мисля така.
За наше нещастие, Ана Василевна, революцията затули бъдещето от нас.
Наближава мрак.
Къде ни водите? - На разходка.
Значи... - Върви, господинчо, върви.
Господа, какво правим?
Защо ги оставяме? Трябва да направим нещо.
Не смейте!
Това е измяна на родината. - Кронщатци, слушай моята команда.
Опомнете се! Война е. Какво правите?
Оправете се с адмирала. - Имайте страх от бог, спрете се!
Господа, спасявайте се. Това е заповед.
Чуйте ме...
Коля!
Приеми, Господи твоя раб.
Хайде, хайде... не изоставай.
Севастопол
Анушка. Добре, че си вкъщи, събирай багажа.
Какво се е случило? - Убиха адмирал Непенин.
Как са го убили? Загинал ли е?
Казах - убиха го! Вицеадмирала пребиха с приклади... зверове!
Серьожа, моля те, обясни ми. Кого убиха?
Господи, какво става!
Серьожа, успокой се! Обясни ми. - И Подгурски убиха.
Николай? - Умря в ръцете ми.
Нямате право!
Какво има? - Заповед първа.
Петроградският съвет иска всички офицери да предадат оръжието си.
С цел предотвратяването на контрареволюционен заговор.
Предайте оръжието си, господин адмирал.
Тръгваме за Петроград. - Как така?
Защо, Серьожа? - Уговорил съм...
Почакай!
Какво стоиш?!
Мърдай!
Господин адмирал, настоявам да изпълните заповедта.
Марш вън. - Чуйте ме, господин адмирал!
Марш навън!
Да вървим.
Добре, ще се разберем на палубата.
Дежурният офицер, всички да се строят на палубата.
Чакай, Серьожа! Как...
Как ще замина, на този адрес идват писмата ми. Чакам писмо.
Може ли поне да помогнеш да затворя куфара?
Разбира се.
Аня!
Аничка, извинявай! Моля те.
Аня, фериботът тръгва след половин час.
Ако сега не успеем да го хванем, край с нас.
Оръжието!
Остави!
Стройте екипажа. - Екипаж, строй се!
На кого се подчинявате? Да не би да напълнихте гащите?
Има команда "Строй се"!
Мирно!
Господа офицери.
Вдигнете си оръжието. - Виноват.
Свободно!
За да бъде избегнато кръвопролитието, заповядвам...
офицерите да си предадат оръжието.
Господин адмирал, вашето оръжие.
Господин...
Петроград
Хей, господарке, хайде с нас.
Днес те нямаше вкъщи и аз приех пощата.
Три писма, едното от... - Благодаря.
Севастопол.
Странно е, че пощата още идва.
Нещо се изморих.
След три дни ще бъда в Петроград.
Единственото, за което мечтая, е да ви видя и чуя гласа ви.
Керенски ме вика, не мога да не отида.
Казват, че в Питер е опасно. Моряците се бунтуват, работниците.
Заклали адмирал Непенин с щикове.
Поне да те изпратя до гарата? - Софи, аз...
Ростислав те чака, върви при него.
Ще се върнеш ли? - Разбира се.
Що за глупави мисли!?
Война до победен край!
Петроград
Говори се, че Керенски иска да ти предложи поста военен министър.
Ще видим.
Да ме бе приел навреме, а той закъснява.
Днес...
в Михайловския замък.
Днес.
С вас разбираме по различен начин войната.
Вие със своето нехайно отношение към анархията, разрушихте армията.
Унищожихте флота. - Не се ли самозабравяте?
Ако нямам пълномощия за твърдо въвеждане на ред,
вашето предложение е неприемливо за мен.
Старите порядки в армията за нас също са неприемливи.
Аз пръв се заклех. И пръв ще напусна флота.
Така открито ще заявя, че сегашното положение е пагубно за Русия.
Приемам оставката ви.
Имам честта!
Война до победния...
За контрареволюционни настроения би трябвало да ви арестувам.
Но отчитайки старите ви заслуги, ви предлагам да отидете в Америка.
Давам ви шанс да продължите войната против Германия.
Отзовавате ме от Русия? - На американците е нужен специалист,
способен да подготви десант за превземане на Константинопол.
Семейството ми остана в Севастопол. - Да, ще се погрижа за тях.
Ще помоля съюзниците да ги евакуират при вас, зад граница.
Благодаря.
Скъпа!
Обожаема моя, Ана Василевна.
Вие сте моето щастие.
Какво ще правя без вас?
Какво?
Заминавам извън Русия. - Защо?
Защо се видяхме?
Какви изморени очи имате.
Аз... - Аз ви обичам. Аз...
ще ви обичам безкрайно.
Простете ми.
Сбогом...
Александър Василиевич.
Зная, че ви има.
Севастопол
Готов ли си?
Поне ме оставете да се помоля.
Моли се, щом искаш.
Господи, помилуй!
Хей, донеси въжето.
Да вървим докато им отвлича вниманието.
Стой!
По-бързо. Не можем да го чакаме тук.
Стой, на теб говоря!
Госпожа Колчак, отворете!
Госпожа Колчак, проверка на документите.
Разбивай.
Прозорците, прозорците разбий!
Софи Фьодоровна, английският параход тръгва след час.
След една година
Транссибирската магистрала Есента на 1918 година
Дайте на мен, струва ми се, че... Останете на място.
И така, хоп.
Толкова сте точен.
Е, да пием за нашите желания.
Дори за неосъществимите?
Та нима това не се случва?
Това не сме го очаквали.
Извинете, мадам.
Михаил Иванович! - Ана Василевна!
Боже мой. - Ама че среща.
Не съм ви виждал цяла година. Какво ви поднесе съдбата?
Сергей Николаевич...
е командирован в Далечния изток и отива
да разоръжава Тихоокеанския флот.
Сергей Николаевич...
значи сега той е властта. Червен комисар.
Нямам право да го съдя. Времето е такова.
Времето е еднакво за всички.
Къде отивате, Михаил Иванич? - В Омск.
Но нали и там има съветска власт. - Няма съветска власт. Там е Колчак.
Нима...
Александър Василич не е в чужбина?
Керенски го прати в чужбина, но след болшевишкия преврат
той се върна в Русия, за да се бори с болшевиките.
Извинете, Ана Василевна, трябва да тръгвам.
Довиждане.
Може ли...
Серьожа? - Да.
Какво има, Аня?
Колчак е в Омск. Събира армия.
Ако това е упрек, знаеш, че се съгласих да сътруднича
с властите, защото ни позволиха да заминем колкото може по-далеч...
от тези безсмислени убийства.
В Япония, в Китай...
Правя го заради теб, Аничка.
В нищо не те упреквам. - Вероятно е така.
Но аз обичам Александър Василиевич.
В този момент съм длъжна да бъда до него.
Разбирам, че това са жестоки думи,
но никога не съм преставала да го обичам.
Добре... но почакай, почакай...
Серьожа. - Аня.
Дай, дай, ще ти помогна.
Благодаря. - Няма нужда.
Какво време настана... война, революции.
Сега вече всичко може.
Времето няма нищо общо. - Да, да...
Заспиваш съпруг. Събуждаш се - и вече не си.
Серьожа! Разбирам, че ти е тежко.
Но трябва да бъдеш силен.
Ще ме забравиш бързо. - Позволи ми това да го реша сам.
Сибир. Източният фронт Ноември 1918 година
Обещавам и се кълна
пред всемогъщия Бог, светото евангелие и животворящия кръст,
да бъда верен и неизменно предан
на Руската държава като мое Отечество!
Обещавам и се заклевам да му служа...
като върховен управител на Русия.
Няма да щадя живота си, няма да се увличам по роднинството
ни по дружба, ни по враждата, ни по корист,
в името и само за възраждането
и преуспяването на Руската държава.
Заклевам себе си
и целувам словата и кръста на своя Спасител.
Амин!
Омск
Здравей, господарке.
Госпожо, търсите ли някого?
Полейте ми, гълъбче. - Вероятно вас.
С какво мога да ви помогна?
Аз бих искала да ви помогна с нещо.
Мили... Скъпи! Александър Василиевич...
Разбрах, че не мога да чакам повече.
Спомняте ли си как мечтаех да съм на палубата на вашия кораб?
Поне с крайчеца на окото да ви видя.
Незабелязано, без да преча,
да постоим един до друг.
И ето сега ми се случва това щастие да бъда съвсем близо до вас.
Да се радвам на победите ви.
Когато нашите войски вече стихнаха Волга.
И ако Господ е рекъл, скоро всички ще видим Москва.
И съзнавам, че в това ще има малка частица от моето старание.
Поздравявам ви, генерале, с успешната операция.
Благодаря, Ваше високопревъзходителство.
Заслугата не е само моя, а на цялата армия.
Настъплението вдига бойния дух.
Чух от съюзниците, че всеки момент техните държави ще признаят вас
и вашето правителство за единственото законно в Русия.
Каквито и закони да пишем, ще ни разстрелят, ако загубим тази война.
И сърцето ми се изпълва с гордост за вас и всички, които се сражават с вас,
за възраждащата се Русия.
Трябва да продължим настъплението по всички направления. Вашата цел е Уфа.
Късмет, Генерал Капел. Бог с вас!
От времето, когато се видяхме за последен път, мина повече от година.
Разрешете.
Ваше Високопревъзходителство!
Слушам ви. - Пристигна генерал Жанен.
Случиха се толкова промени.
Как ще ме посрещнете, как ще ме погледнете...
Добър ден, генерал Жанен.
Дори се страхувам да мисля за това.
Но най-много се страхувам да не би моята поява да ви постави
в неловка ситуация.
Госпожо!
Мосю Жанен, значи Франция и Великобритания са ви дали мандат
на върховен главнокомандващ тук? - Вие оставате върховен управител!
Гореща вода, бързо!
Не може чужденец да ръководи руската армия!
Следващият, хайде по-бързо. Ето тук.
Вие ми предлагате да командвам пленените чехи,
които охраняват железницата?
Това е важен стратегически обект.
От днес сте командващ на приятелските ни чехословашки войски.
Мерси, адмирале. - Поздравявам ви, генерал Жанен.
Достатъчно ми е да знам, че ви има. И че нищо лошо няма да ви се случи.
Понякога да ви виждам отдалеч.
Ако знаехте как се боря с изкушението
да се приближа и да ви заговоря.
Обичам ви, сега по-силно от преди!
Ето, колко дни вече пиша това писмо, което никога няма да изпратя.
Ваше високопревъзходителство, добре дошли в нашия град!
Позволете ми да ви връча хляб и сол.
Гъските спасиха Рим, вие спасихте нашия град.
Ваше високопревъзходителство, приемете я.
Добре, че не е крава. Това не го очаквах.
Красавица. - Благодаря.
Оформете я като подарък.
Офицери и войници от руската армия,
дами и господа,
Превзети са Перм, Екатеринбург, Елабуга.
Неотдавна генерал Капел, с бой превзе Уфа.
Да, само стотина километра ни делят от армията на Деникин...
Червените пробиха фронта три места. Първа и Втора армия са разбити.
...с която ще се съединим и ще продължим към Москва.
Вървете! - Слушам.
И както е казал апостол Павел,
нека сега да погледнем в бъдещето като през матово стъкло,
гадателно.
Но в нас растат Вярата, Надеждата и Любовта.
И от тях най-много е любовта!
Господ да ни помага.
Ще се оправите. Бог е милостив.
Носят се слухове за евакуация.
Къде ще ги натоварим?
Ана Василевна, поговорете с него, там горе, за вагони.
Нима червените са тъй близо до Омск? - Не чухте ли оръдията?
А вагоните не стигат за ранените.
Колчак май е забравил за тях. Вие ще му напомните!
Вера, това е невъзможно.
Пък и не бяхме толкова близки. - Не знам.
Мен кой ще ме чуе, дори детство нямах, а вие все пак сте дама.
Ще ви изслушат и ръка ще ви целунат. - Не знам...
Не знам как да се държа като спасителка.
Ана Василевна, гълъбче. Какво ще ви струва?
Госпожици, докараха ранени офицери. От нашите са.
Да вървим.
Това са въстания даже в дълбокия тил.
На фронта е още по-зле. Да не говоря за липсата на боеприпаси и храна.
Червените преминаха река Тобол.
Ало! Тук е приемната на върховния управител.
Загубата на Омск е загуба на всичко! - Отбраната му ще погуби армията!
Съгласен, не може да рискуваме армията.
Ваше високопревъзходителство, решението може да бъде само едно:
Да браним Омск с последни сили!
Да, правилно. - Разбира се.
Заклевам се! - В Господа наш...
Здравейте.
Какво ни плашите? Ако оставим Омск, това ще е катастрофа!
Извинете, господа.
Току-що идвам от фронта и не успях да се приведа в приличен вид.
Разрешете, Александър Василиевич. - Моля.
Лоша новина, господа. Измяна.
Втори украински полк мина на страната на противника
и оголи центъра на фронта. Червените наближават Омск.
След една-две седмици ще бъдат тук.
Това е положението, господа.
Вие решавайте, господин Върховен управител.
За място на централната власт обявявам Иркутск.
Заповядвам евакуация от Омск.
Принасяме тази жертва, за да спасим армията
за по-нататъшна борба с болшевиките.
Къде се буташ... По-бързо! Бързо!
Потърпи, потърпи, миличък.
Не се блъскай!
Ето кабинета на премиера, тоест вашия, господин Пепеляев.
Виктор Николаевич, проверете как товарят ранените.
Тук ще бъде канцеларията.
Последното купе е за телеграфни преговори. Това тук.
Александър Василиевич. Може ли?
Какво има?
Според мен току що видях Ана Василевна.
Александър Василиевич, санитарите вагони са претъпкани,
няма къде да ги съберем.
Отворете вагона. - Нямам пълномощия, мадам.
Освободете втория вагон.
Но там има търговци и индустриалци. Те платиха.
Чухте ли заповедта? - Изпълнявай!
Товарете ранените. - Слушам.
Скъпа, Ана Василевна.
В Петроград веднъж допуснах непростима грешка
да се разделя с вас, не искам да я повтарям.
Ще дойдете ли с мен, заедно... в един вагон.
Не зная ще се съгласите ли да бъдете винаги до мен, от сутрин до вечер.
Защото аз, защото иначе... не мога без вас!
Мила моя, обожаема, Ана Василевна.
Франция, Париж 1919 година.
"Докога ще отстъпва върховният управител на Русия?"
"Колчак напусна Омск. Губи от болшевиките?"
Транссибирската магистрала, 470 км до Иркутск.
Честито Рождество.
А къде ви е халката?
Отдавна я свалих, но вие не забелязахте.
Ана Василевна, трябва да ви кажа...
днес написах писмо до Софи Фьодоровна.
Моля я за развод.
Не зная още колко време ми е отредил Бог,
но искам да остана докрай честен с нея. Кажете ми...
Ще станете ли моя съпруга?
Александър Василиевич,
най-накрая сме заедно.
Нима това е малко?
Ана Василевна, зададох ви конкретен въпрос.
Защо мълчите?
Така и не вдигнахме тост за Рождеството.
Какво става?
Гара Нижнеудинск, 450 км. до Иркутск.
Мамо, виж, чехи.
Господи!
Честито Рождество. - Здравейте.
Защо спряхме пак? - Чехите задържаха ешалона ни.
Гадовете са решили да прекарат първо 20 хиляди вагона с награбено.
Може после да ни дойде редът. - Дявол знае какво си позволяват!
Конвоят - на оръжие!
Заемете позиция!
След мен!
Заредете оръжията.
Отдръпни се!
Майоре, да спираш влака на върховния - това е измяна!
Адмиралът току-що вдигна на оръжие конвоя.
Заповедта е на генерал Жанен. - Жанен се подчинява
на заповедите на адмирал Колчак - върховния управител на Русия.
Господин премиер-министър, в Иркутск има въстание.
Какво? - Няма къде да отидете... Разрешете.
Зад нас се движи армията на Капел, и можем да сломим всяка съпротива.
Да. - Разрешете.
Александър Василиевич, телеграма от Кулумзино!
Разрешете да вървя. - Свободен си.
Генералът е в Кулумзино. Идва напряко.
Свържете ме бързо с генерал Капел.
Армията ви на всяка цена трябва да стигне до Иркутск. Там има въстание.
Аз също се движа натам.
Изпълнете дълга си с чест! Благодаря.
Коня ми!
Защо прекратихте стрелбата? - Снарядите свършиха.
Ваше благородие, свършиха патроните.
Вземи от Лошкин. - Той също няма.
Спокойно миличък. Браво.
Огън!
...лейтенант Майцековски с челния отряд.
Ваше превъзходителство, притискат ни по левия фланг. Нямаме боеприпаси.
Свободен сте. - Слушам.
Какво става с връзката с щаба? - Няма връзка. Май е прекъсната.
Търсете ги!
Какво, какво? Отговорете.
Щабът е вече тук. - Генерал Оскарович. Как дойдохте?
Всичко е под обстрел? - Свръзката е повредена.
Защо спирате настъплението? - Какво настъпление, няма патрони.
Сергей Николаевич, получихме телефонограма от Колчак.
В Иркутск има въстание. Трябва да освободим града.
Там ще се обединим с адмирала. Освен нас
никой не може да спаси града. Трябва да настъпваме.
Основните сили идат ли? - На път са, но докато дойдат
тук ще ни избият. Нямаме друг изход. Времето ни е скъпо.
Сергей Николаевич, стройте войниците.
Господа офицери,
войници, братя...
Няма откъде да чакаме патрони, пък и дявол ги взел!
С нас е Бог, а с Бог и молитва
винаги сме били врага, и ще го бием!
Да бъде воля Божия, ако ни е писано да умрем, да го направим с чест!
Или гърдите в ордени, или смърт юнашка!
За вярата, за отечеството! Напред!
Сложи щиковете! - Сложи щиковете!
Не бива да сте отпред. Вие сте командващ...
Къде са музикантите? Бързо музиката!
Музиката казах! - Музиканти, напред!
В строя!
Дръжте се! Станете!
Стани, на кого говоря!
Братя, защо стоите?
Хайде, напред!
Ура...
Ама работа, това е жена!
Да бягаме.
Червените и колчаковците не се уважават.
Да го преместим. Един народ сме, православни...
Господ и червените прибира.
Иркутск, Генералния щаб на генерал Жанен
Тук е щабът на генерал Жанен.
Генерале.
Здраве желаем!
Разбирам, че сте неспособен да потушите въстанието в Иркутск.
Ситуацията е сложна...
Осигурете придвижването на ешалона ми до Иркутск!
Чехите се отказаха от съюзническите задължения,
обявиха неутралитет и се връщат в родината си. Изморени и озлобени са.
Адмирале, железницата вече е завладяна от партизаните.
В града е блокиран мой гарнизон, трябва да съм там!
Червените няма да ви пипнат, ако пътувате за Иркутск. В ешалона има
неутрални чешки войски под флага на съюзниците.
Съдбата на войниците зависи от това кога ще бъда в Иркутск.
Доверете ми се, давам ви думата си на офицер,
гарантирам вашата безопасност.
Заповед. До Иркутск ще ме следват само офицерите.
Личният състав остава с ешалона в Нижнеудинск.
Гара Нижнеудинск, 450 км. до Иркутск.
Господин Одинцов, време е. - Да.
Господа офицери, качвайте се.
Благодаря.
Господин адмирал, да не се излиза на гарите от този вагон, моля!
Не стойте до прозорците,
не давайте на никого никакви сведения за себе си.
Това прилича на арест. - Не, г-н адмирал.
Работниците по гарите се бунтуват, не трябва да ви виждат.
Транссибирската магистрала, 400 км. до Иркутск
Да можехме така да пътуваме, пътуваме...
Знаете ли, Ана Василевна, никога не съм обичал влаковете.
Червените наистина вече са по гарите, минаваме като през минно поле.
Както тогава край Пилау. Сергей Николаевич ми разказа.
Заповядайте. - Благодаря.
Да можехме да докараме Капел!
Има слух, че чехите разоръжили гарнизона ни в Иркутск.
На какво ли се надява адмиралът?
Капел измина 2000 км.
Четиридесет градуса студ. Знаете ли, той е удивително светла личност.
В Иркутск задължително ще ви го представя.
С удоволствие ще се запозная с него.
Тайгата, брега на река Кан, 375 км. до Иркутск.
Отклонихме се с 20 км. - Ще форсираме реката.
По-бързо. - Ускори хода!
Не разтегляй строя. Усили хода!
Не се разтегляй!
Трябва по-горе по течението.
Назад!
Ваше Превъзходителство, ръката. - Все пак трябва да преминем реката!
Ботушите, ботушите! По-бързо.
Не трябва. Оставете, поручик!
Не съм болен!
Ще вървя пеш да се стопля. Трябва да бързаме!
Обуйте ми ботушите! Това е заповед.
Изпълнявайте.
320 км. до Иркутск
Току-що получих съобщение: Гарнизонът ни в Иркутск е паднал.
Капел гордо напредва, трябва да го посрещна там. Вие, Ана Василевна...
Аз ще бъда с вас, където и да сте.
Не спорете с мен. - Мила моя Ана.
В каква гадна история попаднахте. Защо съдбата е тъй жестока с вас.
Бях с вас.
Това са най-хубавите дни от живота ми.
Но съжалявам за едно...
За какво?
Така и не можахме да потанцуваме.
Обещавам, че на първия бал ще танцуваме до припадък.
Извинете.
Да.
Разрешете.
Здравейте. - Здравейте.
Александър Василиевич, офицерите са тук по ваша заповед.
Отдавна не съм танцувал.
Няма да се бавя.
Гара Зима, 230 км. до Иркутск
Спрете, къде тръгнахте?
Спрете, почакайте.
Къде отивате, господа? Господа...
Какво стана с вас? Изплашихте се, нали?
Защо го изоставяте?
Не разбирате ли, че това е предателство?
Ана Василевна.
Господин адмиралът сам разпусна конвоя.
Искаш ли да остана? - Не, не искам.
И какво ще ми заповядаш да правя?
Живей Миша, винаги е по-добре да си жив. Върви.
Намери Софи и Ростислав, прегърни ги, кажи им...
Кажи им нещо.
Сбогом.
Иркутск Оперативния щаб на генерал Жанен
Така че вашето положение не може да стане по-зле, господин Жанен.
Железничарите стачкуват. Решили са да демонтират пътя.
Предупреждават.
И още... работническият комитет реши да взриви байкалските тунели.
Господин... - Другарю.
Извинете ме. Другарю.
Камерад - товаришч, хм!
Благодаря ви за проявената любезност.
А къде ще се денете, господин Жанен, без железницата с вашите чехи?
Разбрах ви.
Какво искате?
Изискваме да предадете Колчак на политцентъра.
Но аз съм длъжен да го охранявам.
Добре, щом сте длъжен, значи го охранявайте.
Но какво да кажа на работниците, които искат да предадете Колчак?
И ще стигнат до саморазправа.
Тогава не отговарям и за вашата безопасност.
Генерале?
По-бързо, хайде!
Може би ще се размине, докторе? - Няма да се оправи.
Имате измръзване на долните крайници. Започнала е гангрена.
За съжаление няма да се размине. - Какво пък...
Започвайте, господа.
Ваше превъзходителство, оставете ни.
Виноват!
Господи, помогни на твоя син да изтърпи нечовешките мъки.
Затворете вратата.
Бог да е с вас!
Иркутск
Гостът с мен, останалите да чакате.
Тук е, заповядайте.
Господин Колчак. - Какво има?
Съберете си вещите. - Здравейте.
Ние... предаваме ви на местната власт.
Каква власт? - Иркутския политсъвет.
Тъй...
Господин Колчак, съберете си нещата.
Госпожа Тимирева!
Извинете ме. - Нищо.
Господин адмирал!
Господин адмирал?
Какво? - Само за секунда, моля ви.
Моля да ме извините, имате ли оръжие?
Да.
Заповядайте. - Благодаря.
Александър Василич. - Не ме докосвайте!
Кротко, г-н Пепеляев. Съдът ще реши. - Но нали Жанен обеща?
Господин Колчак, секунда. Почакайте тук.
Аз искам... - Какво има?
Ана, защо сте тук? - Искам да ме арестуват.
Назад!
Госпожо Тимирева, нямаме заповед за ареста ви. На какво основание?
На това основание, че съм жена на адмирала.
Моля ви, не правете това!
Позволете ми поне веднъж да не ви послушам, Александър Василиевич!
Ваше право е.
Ваше Превъзходителство.
Владимир Оскарович,
още един път настоявам... вие да...
И аз още веднъж ви казвам. Няма да изоставя армията.
Бог е милостив.
Господин адмирал, влезте в килията.
Господин премиер-министър, заповядайте.
Как е? - Зле.
Войцеховски...
Позволете ми.
Превземаме до Иркутск, избиваме червените,
освобождаваме адмирала.
Приемете командването.
Предайте на войниците, че бях предан,
обичах родината, обичах и тях.
И със своята смърт сред тях го доказвам.
Изпълнявайте, приятелю. - Слушам.
Как можах да падна!
Ваше превъзходителство, пред нас е Иркутск.
Ускори крачката!
Чухте ли... Капел е пред Иркутск. - Да, да, чух.
Вижте. Адмиралът!
Но как е побелял!
Спрете, госпожо!
Заповядано е да не ви пускаме при него.
Добре, само за миг, Ана Василевна.
Да не ме злепоставите?
Здравейте, Ана Василевна.
Войската на Капел е пред Иркутск. Скоро ще ни освободят.
Любими мой. Миличък.
Ще се измъкнем оттук. Дали са им ултиматум.
Откъде знаете?
От съседната килия пошушнаха.
Какво искат? - Да ви освободят.
Сега тези ще се разбързат.
Не! Капел ще успее със сигурност, не може да се случи друго.
Ана Василевна, време е.
Вървете.
Иркутск.
Господин Колчак.
Дойдохме от името на Иркутския революционен комитет,
да ви съобщим постановление, отнасящо се до вас.
Разбрах, може да не се обременявате с продължението.
Имате ли някакви молби, заявления?
Разрешете ми да се сбогувам с жена си, Ана Василевна Тимирева.
Това е невъзможно. Нещо друго?
Стой! - Тук ли?
Да, тук.
Да ви завържем ли очите?
Не.
А вашите? - Благодаря, не, аз така...
Искате ли да кажете нещо?
Моля ви, предайте на жена ми в Париж,
че благославям своя син.
Че колко жени имате?
Добре, ще предам.
Време ли е?
Хайде.
Сбогом, адмирале. - Сбогом.
Прицели се!
Огън!
Вие, тримата, внимателно с вещите, разтоварете шейната.
Студено е. - Хайде, мърдай.
Вкочанили са се.
Тримата, домъкнете следващия.
Това е някаква поличба странна.
Това е като река Йордан. Истинско кръщене.
Киностудио "Мосфилм" 1964 година
Тези ги оставете. А тези не. - Да, да, добре.
Проверих в картотеката. Наистина е тя.
Тридесет години по лагерите. Жена на заклет враг на революцията.
Патриотичните ни филми. - Сергей Фьодорович, искахте...
Здравейте. - Не е тя.
Не, не, черни и големи. По-големи.
И не се знае дали е реабилитирана. - Защо ви е да знаете?
Извинете, Ана Василевна.
Търся такова лице, откъде да го намеря?
Откъде?
Пригответе се за репетиция.
Другари, почивката свърши.
Всички да се върнат на снимачната площадка. По местата!
Докараха каретата. Ще погледнете ли?
Да. - Добре.
Е? - Не.
Няма да се справи с тази масовка. - Ясно.
Репетиция другари, по-бързо.
Участниците да влизат за снимки.
По-бързо...
Тихо, пазете тишина.
Фонограма! Валс.
Започваме.
По-пъргаво, по-весело, другари.
Не пречете, отдръпнете се встрани.
Днес няма да ви снимат, свободна сте.
Прекрасен бал.
Ана Тимирева Осъдена - 37 г. каторга и затвор.
Реабилитирана през март 1960 г. Умира в Москва на 31.01.1975 г.
Сергей Тимирев. След раздялата с Ана оглавява военноморските сили
на Бялата армия в Далечния Изток. Емигрира в Китай.
Става капитан на рибарски кораб. Умира в Шанхай през 1932 г.
Софи Колчак. След бягството от Севастопол живее в Париж.
Посвещава се на възпитанието на сина си.
Умира в болницата на Лонжюмо през 1956 г.
Ростислав Колчак. Става военен.
Сражава се във френската армия срещу немците във Втората световна война.
Умира през 1965 г. в Париж.
АДМИРАЛЪТ
Половин век не мога да приема,
с нищо не може да се помогне.
И пак си тръгваш ти,
в тази съдбоносна нощ.
А аз съм осъдена да вървя,
докато не свърши срока,
и заплетените коловози,
изходените пътища...
Но ако аз съм жива още,
напук на съдбата,
това е само заради любовта ти,
и спомена за теб.
Превод и субтитри: Megi53 & sty