ЖЕЛАЯ ТЕ
Стефано!
- Как си? - Добре. А ти? - Добре.
Колата е там.
Харесва ли ти?
Ще ми дадеш ли да я пробвам?
Благодаря!
Мога ли да знам, какво прави през последните 2 години?
Лягах си рано.
Внимавай!
"Лягах си рано" е реплика от един велик филм.
Интересно, Стефано, много интересно...
Пристигнахме.
Посъбрал съм нещата ти: тук са ти пуловерите, ризите.
Хубава е, нали?
Знаех че това на което държиш най-много е снимката на Пилето.
Стефано, обади се на мама.
- Обажда се 300 пъти, за да разбере дали си пристигнал. - Aхa.
- Това е моят подарък. - Благодаря.
Свалих ти една много готина мелодия.
И аз имам подарък за теб.
Пробвай.
Супер!
Е, как съм?
Ей, пичове!
- А, Степ! - Това е, Степ!
Ама кога се върна?
- Днес. - Слушай, трябва да те светна за ситуацията в Рим...
Тази вечер идваш на вечеря с нас, не се прави на мизерник.
- Отиваме в "Колонела". - Познаваш Негъра, нали?
- Не. - Аз обаче си те спомням.
- В “Оранжерията“ сега залагат само на Негъра.
Не мога да повярвам! Ти ли си наистина?
- Палина! - Кога се върна? - Днес.
Ужасно ми липсваше!
- Как си? - Добре. А ти? - Добре.
- Спомняш ли си Дема? - Разбира се! Kак не? - Как си.
- И така, я да те видя. Ама какви сме хубави! - Стига де!
- Да идем да пийнем по нещо. - Айде.
- Какво ще пиеш? - Водка с лимон.
Две водки с лимон.
Искам да знам всичко, което си правил...
- Представям си: РИС и разбити сърца. - Грешиш.
- Благодаря. - Благодаря.
Чу ли я?
Кой?
Баби.
Не ми казвай, че от Ню Йорк, никога не си й се обаждал.
Така е - не, не съм я чувал.
Аз обаче я срещнах.
Когато я видях ми се сви стомаха, много силно.
След толкова години приятелство да се изгубим така...
Поздравихме се.
Тя обаче е променена. Все пак, мисля че не ходи с никой сега.
Палина, извинявай ама защо ми говориш за Баби?
Скъсахме и от две години не съм я виждал.
Мисля че е твоя.
A, да тази мелодия... от брат ми...
Ало.
Не... Ще ти се обадя утре на обяд. Чао.
Вече доста търсен.
Боже, не ми казвай че беше тя!
Не, беше майка ми.
- Отиваме в Акаб. Идваш ли? - Да.
Ще дойдеш ли и ти?
- Не, вървете. Ще постоя още малко тук и после... - Ще се чуем...
Ще ти се обадя аз. Обещавам.
Внимавай, нали!
- Чао. - Чао.
- Какво правиш, по дяволите? Бензин с моите пари, а! - Пусни ме.
Ама ти си жена!
Жена съм и какво?
- Върни ми парите. - Нямам.
- А, нямаш ли? - Не.
- И какво ще правим? - Не знам, нямам.
Разбрах, да направим така, гледай.
Какво правиш, по дяволите!
Слизай!
- Ще те блъсна, ей. - Слизай! Слизай!
Ще ми обясниш ли къде отиваме?
И освен това искам аз да карам. Колата е моя.
Добре, карай ти.
Виж сладурче, имам трети дан по карате. Знаеш ли какво означава?
Ще ти обясня: означава че преди още да си ме докоснал,
ще съм те смачкала.
И освен това, тренирах кикбокс и уличен двубой...
- Сумо? - Тъпак!
Добре. Хайде, отиваме да ядем, защото аз вече умирам от глад.
- Степ. - Хук!
Майко мила, Степ!
- Колко време мина? - Две години.
- Във форма си? - И ти.
- А тя коя е? - Една крадла.
- Една крадла, да бе разбира се? - Разбира се че е крадла.
- Все същия си. - Да, да...
- Да влизаме, хайде. - Върви, веднага идвам.
- Какво ще правиш? Идваш ли? - Не.
- Добре. Лека нощ. - Мръсник!
Като че нищо не се е случило, след две години,...Стефано!
- Как си! - Здрасти Лукон! - Как е? - Добре.
Така!
- Момчета, тя е... - Джин. Приятно ми е, аз съм Джин.
- Бях свикнал да я чакам...?!
Чака я четири години Четири дълги години!
- Четири години за едното...! - И след четири години тя
го награди...пусна му
След четири години!
- Какво лошо има, извинявай!
Как какво, четири години!...
Само дето откакто девойката хвана правия път! Награждава по малко всички!
Сега сме като на олимпиадите! - Стига бе! - Каква скръб...
- Така значи. Сега ще ти покажа!
- Ама е готина тая, а? - Аз излизам.
- Kъде отиваш? - Да изпуша една цигара.
- Момчета, наздраве! - Наздраве! - За госпожицата!
Казвай?
Какво ти е?
Аз на твое място нямаше да се побирам в кожата си.
Не, нищо...
Само дето всичко трябва да се организира все още.
Сигурна ли си, че е само това?
Да, наистина.
Лека нощ.
Ще се видим утре на лекции.
Добър вечер.
Здравей мамо, какво правиш?
Не, нищо.
Баби, искаш ли да отскочиш до Монди утре сутрин?
Мамо, знаеш че имам лекции утре сутрин.
Слушай, Карола ми каза, че за празника на...
Лаура, сестра й, са наели кетеринга на Париоли,
- Казва че е приказен... - Зависи колко хора искаш да поканиш...
- Ако побързаше малко с листа за поканените... - Добре, добре.
- Къде е татко? - На бизнес вечеря.
Ето го!
- Здравей. - Как мина? - Добре.
- Пак ли си пушил? - Не.
Клаудио, бъди разумен! Мисли за здравето си.
Кой е?
Чезаре, за събранието утре.
- Ама не бяхте ли заедно на вечерята? - Да...само ми потвърди ...
"Ще се видим утре на същото място"
Е, какво ще кажеш?
След това, което направи в Америка, мислех, че ще ти се стори интересна възможност.
Да, да интересно.
Само дето си мислех сам да си намеря работа.
Виж, този Романди,
е много печен. Разбираш ли?
Освен това ми дължи услуга.
С две думи, ти иди виж какво ще ти предложи и после прецени.
Тате, спокойно. Няма да се замесвам в неприятности.
Ама разбира се!
Толкова се радвам да го чуя от теб.
Ще се радва и майка ти да го чуе, толкова се притесняваше за теб.
Да, да знам.
- Ама чувате ли се? - Не.
Тя вече живее свой живот и може би така е по-добре.
Но аз съм много добре, знаеш ли.
Тази нова ситуация на ерген ме зареди с енергия!
Работя, играя тенис...
- Сега организирам едно хубаво пътуване. - А !
Да, искам да наваксам всичко, което съм пропуснал по време на брака.
Освен това, виж...
как ме намираш?
- Отслабнах, подмладих се. - Да...
Вече го казвам на всички:
Най-доброто лечение е раздялата.
Татко, сигурен ли си че си добре?
Много ми е гадно!
- Добър ден. - Добър ден.
- Търся господин Романи. - Да. Романи!
- Това момче пита за теб. - Да, да, нека се качи.
- Исках да ти представя това момче. - Добър ли е или е само син на твой приятел?
- Не, добър е. - Аха.
- Добър ден. - Добър ден, Стефано Манчини. Приятно ми е.
- Значи ти си Стефано. - Да.
Джовани ми разказа много хубави неща за теб.
- Баща ми е. Какво друго можеше да направи, нали? - Да негов баща е.
- Маркантонио Мацока е нашия продуцент. - Приятно ми е.
- Ще работите заедно.
Работата е много трудна, изморителна,
но ще я научиш постепенно - тук се учи много бързо.
Да, разбирам... Но исках да ви кажа, работата не ме интересува.
За баща ми не се тревожете, ще му кажа че сте ми предложили,
но аз съм отказал. - Баща ти ми каза съвсем друго нещо, но
ако това е което искаш... - Разбирам, той отказва работата,
за да ядоса баща си, нали? - Не.
- Не? - Не. - Не те интересува? - Просто... - Не си за тази работа?
- Не се виждаш. - Не си убеден, не ставаш за това?
- Не си за тая работа? - Е, ако мислиш, че не ставам, само ми кажи и...
Добре, не ти харесва. Не му харесва.
Ще се видим след един час в редакцията. И така, младежо...
поздрави на баща ти, нали? - Не, господин Романи, извинете... - До после!
- Не разбра? - Не, всичко е наред.
- Добре, удоволствие беше да се запознаем. Изхода е от тук, нали? - Не, оттук.
Ще излезем заедно. Ела, ще ти покажа за какво става дума.
Г-н Мацока, половината материали са объркани, отказвам да работя в тези условия.
Изпрати всичко обратно, за останалото аз ще се погрижа.
Не могат да променят кройките на костюмите,
поръчката вече е изпратена.
- Кой го реши? - Тоскани.
- Работете с тези които вече утвърдихме. С Тоскани ще говоря аз. - Благодаря.
- Имаме проблем с озвучителя. - Тоя ще го изгоним.
Най-важното нещо в тази работа е да запазиш спокойствие. Практикуваш ли йога?
- Не. - Mаркантонио, английската група я няма,
барабаниста е имал инцидент, а Микеле иска да смени цялата стълбица.
Не ми пука! Сменете групата, но стълбицата да не се пипа, ясно!
Какво ти разправях?
- Йога... - Да, разбира се. Тук всички са истерични,
там всички са истерични,
от нас се иска да запазим спокойствие.
Защото в последния момент имат страхотни хрумвания. Ние трябва да ги дебнем.
Господа, добър ден. Исках да ви представя Стефано Манчини.
- Приятно ми е. - Приятно ми е.
Още един асистент за Маркантонио, разбра ли?
Не им обръщай внимание, тия са боклуци. И има още един, още по-кофти.
Ще ти го кажа веднага: нас ни мразят.
- Kои "нас"? - Нас!
- Маркантонио, нали помниш, за събранието днес в 5? - Да.
- И освен това... Ние, кога ще обядваме заедно? - Ами,... рано или късно. Скоро...
- Да, скоро. - Не изчезвай, чао.
Чао.
- Добре. - Да.
И така, как ти се струва?
- Не знам, симпатична. - Не, питам, оставаш ли? Какво реши?
- Ама винаги ли е така тука? - Не,... по-зле е.
Ама защо сладоледа във фунийките е все най-отдолу, а?
- Хайде размърдай се, ще закъснеем. - И без това никога не ме взимат.
Не разбирам защо винаги ме караш да идвам.
Защото ми носиш късмет.
Не бях ли малко инфантилна с ...?
Не,....
- О боже, извинявай! - Какво, мамка му!
- Съжалявам. - Не, не се е случило нищо... - Ще го почистя.
Ето, така е по-добре.
Сега е така...
О, боже! Пак тая! Ама не е възможно! Ти ме преследваш значи, а?
- Ще престанеш ли да ме следиш? - Аз теб? Ти луда ли си?
- Вие се познавате? - Ще вляза вътре да се почистя.
Какъв е смотан обаче твоя приятел. Даже не се представи.
Ели, да вървим. Тоя тук не го издържам просто.
Жалко че онази вечер не мислеше така.
Жалко че онази вечер не ми даде друг избор.
Защо? Какво е станало оная вечер?
Хайде, защо не разкажеш на твоята приятелка какво ми направи?
- Джин, какво си му направила? - Нищо. - Нищо, а?
Лъжкиня.
- Майната ти. - Твоята елегантност е трогателна, да знаеш.
Съжалявам много, че не можеш напълно да я оцениш. Чао! Да вървим.
Исках друг сладолед, обаче...
Здравейте. Аз съм Мартина Кярамонте.
Участвала съм в няколко предавания като статист.
- Направих даже и един филм с Чекерини. - Добре.
В каква роля?
Проститутка. Беше малка роля, но много съдържателна.
И хареса ли ви?
Не, питам дали ви хареса ролята на проститутка?
- Това е Микеле, третия сценарист, голяма гад е тоя.
- Ела. - Добре, благодаря, следващата.
Здравейте. Аз съм Алберта Гавароне, на 22 години съм и ми харесва киното,
но би ми харесало да пробия и в телевизията.
Да, с права лопата!
- Добре. Благодаря. Следващата, моля - О, извинете!
Привет. Казвам се Джиневра Биро, на 19 години съм...
участвала съм в доста телевизионни програми като статист.
- Може ли да попитам нещо? - Разбира се, моля.
Този току-що дойде и вече иска да говори.
Как се казвахте, извинете? Тук съм...
- Джиневра Биро. - Госпожице Джиневра,
какви са вашите проекти за бъдещето?
Съпруг и много деца. Ако искате, вие може да сте детето.
Да, има характер.
- Много добре, благодаря. - Благодаря.
- Карло, до къде стигнахме? - Свършихме.
- Добре, момичета, благодаря. - Всъщност и аз съм тук.
Само канарчето липсваше.
Чик-чирик!
Това е момичето от бара!
Тя е.
Мекачи,
Акинто,
Солези,
Биро,
Фиоре
и Джазмино.
Ето, усещам го, сега ще стане като в "Корус Лайн":
тези, които извикат, да елиминират.
Момичетата, които назовах започват от следващия понеделник.
Ураааааа!
Да! Да! Супер!
Извинете, но не го очаквах.
Да!
Даваш ли си сметка, усмихна ми се. Харесва ми до полуда.
Страшно е готин, нали!
- Да, любов моя, но ти не можеш да се влюбваш все от пръв поглед. - Да, разбира се.
Първо правило: не смесвай работата с любовта.
Ето защо трябва да го видя непременно навън. Но как?
Свили са ми колата.
Сега какво ще кажа на брат ми? Ще ме убие!
Ако "Панда"-та е твоя, вдигнаха я с паяка.
Не...
Виж, много е гадно, и на мен ми се е случвало.
- Да, но сега как ще си я върна? Ще трябват поне 100-ина евро. - Да.
Ще ме качиш ли?
- Не, нямам друга каска. - Хайде де, пеша съм...
Не ми прави тая физиономия, вече имам две глоби заради теб.
- Какво става? Някакъв проблем? - Вдигнали са й колата.
О, колко съжалявам!
- Ще ме качиш ли? - И дума да не става.
Вземи автобуса.
Хайде, не се прави на гадняр. Качи ме, хайде!
Какво правиш?
- Питай го къде живее и дали си има гадже. - Кой?
Кой, приятеля му, нали?
- Тръгваме ли? - Да. - Сложи си каската.
Дръж се.
Спри тук.
- Тук? - Да.
- Хайде, чао. - Мога да ти предложа бира горе при мен.
Мамка му, значи наистина си крадла!
Искаш ли я или не тази бира?
Какво звъниш? Луд ли си?
Късметлия си?
- Няма никой... Така че! - "Така че" - какво, извинявай?
- Защо се качи? - За бирата?
Какви хубави картини. Кой ги е правил?
О, боже, чух асансьора. Нашите са! Скрий се тук.
Какво има, какво правиш? Да не съм ти любовник!
- Шшт! Тихо! Влизай! - Какво правиш, по дяволите? Побърка ли се?
Ей!
Мога ли да изляза?
Какво прави там толкова време?
Виж я тази!
Айде, пий си бирата че ще се стопли.
Симпатична!
Ти си такава мръсница!
Не!
- Това какво беше, таен дневник? - Да, и какво? Проблем ли има?
- Още пишеш дневник? - Да, харесва ми.
Хубави са.
- Това мания ли е? - Не, страст.
Затова работя в телевизията. Искам да спестя малко пари,
за да отида да уча фотография в Париж.
Свириш ли?
- Да, така. - Свири! - Не, не...
Свири.
В космоса и в моето сърце,
в мечтите ми, само теб.
Знам че формата е моята любов,
и тя е един твой портрет.
В мислите ми ти,
в стаята ми аз и ти.
Ако беше тук до мен излегнат,
бих искала да ти кажа че:
На-на-на-на...
Нa-нa-нa-нaa...
Браво на теб!
Благодаря.
- Ти ли я написа? - Да.
Хубава е.
- Опа! А... Извинете! - Джанлука, брат ми.
- Да ти представя Степ. - Здравей. Джанлука. - Здравей. Приятно ми е.
- Аз се махам. - Не, аз и без това тръгвам.
- Чао, ще се видим. Чао. - Чао.
Не ми изглеждаш много добре. Много си отслабнала.
Притесняваш ме, сериозно.
Може би трябва да идеш на лекар.
Здравей, Стефано.
Как си?
Добре.
- Може би е по-добре да си вървя. - Но нали щеше да останеш за вечеря?
Имам една среща...
Бях я забравила. Не мога да остана.
Не мога...
Не, Джули, не!
- Не съм го решила така... - Ами кога?
Само дето сме на 17. Ако не се забавляваме сега - кога?
- Ти си луда, знаеш го нали!
Хайде, не се прави на моралистка, малко авантюризъм, мамка му!
Извинявай, но Марко не ходеше ли със сестра ти?
Да, ама преди един цял живот.
И какво лошо има ако сме с еднакъв вкус, сестри сме, нали?
Ако не се успокоя, нищо няма да мога да направя.
- Трябва да се отпусна. - Имаш още време да се откажеш.
Марко Фламини е прекалено смотан. Мисля че заслужаваш много повече.
О, искаш ли да ми помогнеш или не?
Поне използвай това.
Ето го.
Ей, кукли, как е?
- Какво екстази ! - Тук ще трябва нещо по-силно. - Добра идея!
Пошегувах се. Ти да не искаш да се нарежеш до смърт.
Айде стига! И друг път съм взимала, хиляди пъти.
Не се притеснявай, нося.
Марко, къде беше?
Искам да го направим!
- Не идваш вече в "Оранжерията". - Какво, извинявай?
Шубе ли те е?
Не се състезавам вече.
Да, разбирам те.
След това което му се случи на приятелчето ти...
Ама тоя не беше съвсем наред с акъла, нали?
- Какво, говориш бе, мамка му? - Степ!
Да се махаме, хайде.
Стой мирен!
Мислиш ли понякога какви ще сме на 30 години?
Понякога.
Искам да опитам от всичко, но го искам сега.
И после като се обърна назад да си кажа:
Не си пропуснала нищо.
Мислил ли си какво ще станем,
какво ще вземем с нас от всички тези години.
Де да знам?
Всичко се променя така бързо...
Бях сигурна, че моето приятелство с Баби ще е завинаги.
Хайде де, Демат ще ти върже и като остарееш.
Дема е приятел, все едно ми е брат.
- Само подготвяме един изпит. - А, ето защо!
Това обяснява всичко. Обзалагам се, че учите и нощем.
Ще престанеш ли!
- Хитрец такъв! - Не, Палина, моля те.
- Aa! Хитрец? - Не, моля те, Палина, стой мирна...
- Стига какво, хитреца има и гъдел? - Стига.
Какво правиш?
Моля те, Степ...
Толкова ми напомняш на него. Струва ми се, че се връщам назад.
Палина,
не е това начина...
Извини ме...
Искаш ли знаеш истината ли?
Страх ме е от бъдещето.
Страх ме е от това, което ме очаква.
Страх ме е да остана отново сама.
Страх ме е да обичам отново.
Палина!
Не прави глупости! Побърка ли се?
- Всичко е наред... - Извини ме, Степ.
- Аз съм само една жалка глупачка. - Ама кой ти каза.
Престори се, че нищо не се е случило.
Здравей.
- Забавлява ли се? - Достатъчно.
Искаш ли?
Пак торта?
Паоло, ама ти всеки ден по една торта?
На жените им харесват мъже, които знаят да готвят.
Които знаят да готвят, а?
- Обади ли се на мама? - Паоло, моля те...
- Тя страда. - Добре, утре ще й звънна.
Какво, на това му е изтекъл срока ли?
Тя сбърка,
но знаеш ли колко пъти ми е казвала, че би желала да се върне назад.
Как можеш да се правиш ,че нищо не се е случило, след всичко, което тя направи?
- Не бива ние да я съдим. - Добре, може би не ние,
но забравяш, че мама в съда не ме защити.
Може би и тя се е променила, а?
Събуди се, почти един е.
Ако мама те види така, в най-добрия случай няма да излезеш цял месец.
Много ми е зле.
Мога ли да знам какво си правила че да си толкова зле?
Не, зарежи. Не можеш да разбереш. Прекалено си старомодна.
Боже, Баби, имам блестяща новина за теб!
Кажи ми?
Седни, защото не знам как ще ти подейства.
Хайде, Даниела, не прави сцени.
Върнал се е...Степ
Не ме интересува.
Значи не те интересува и...
дали съм говорила с него?
Не.
Не искам да знам нищо за него.
В джоба ти е, не ми разправяй лъжи!
Това е, само подарък за един мой колега.
Мислиш ли че съм толкова глупава, че да ти повярвам?
Знаеш ли, направо ставаш параноичка.
Мамо, какво става?
- Баща ти е купил щека за билярд. - И какво?
Баби, откога играе билярд?
- Какво правиш тук? - Не, ти какво правиш тук?
- Записах се в този фитнес салон. - Така ли! Точно в този?
- Живея тук наблизо. - Вярно.
Колко глупаво, как съм забравил.
Виж, избора бе направен независимо от теб.
- Ама кой ти е казал нещо? - Заблудил ли се беше. - Ти си болна.
А ти си гадняр!
- Ти си влюбена. - А ти върви на майната си!
- Крадла! - Кретен.
- Страхливка! - Тъпак!
Фригидна!
Ако ти стиска, кажи ми го на ринга.
Покажи ми какво можеш.
Какъв страх!
О, боже, извинявай! Не исках. Кълна се.
Дай да видя.
- Още ли искаш? - Ей, младежи?
Приключихте ли? Тук има хора, които работят наистина.
И освен това, виж кой се бие с жена, а?
Тъпак, ела тук да ми го кажеш! Ела, боклук смотан!
Как си позволяваш? Ела тук. Пусни ме!
Извинете ни, махаме се веднага. Стой мирна! Мирна!
Здравей.
Какво си се захласнал?
- За какво мислиш? - За нищо. - Лъжец!
Телефона...
- Ало, Еле. - Разбра ли поне къде живее?
Тези от 1254 не могат да ми кажат нищо.
Хайде да се чуем после, че сега не мога.
- Не, не ми казвай, че той е там! - Добре, чао.
Джин, моля те не му пускай, нали...
И така, ще вечеряме ли тази вечер?
Това заповед ли е?
Не, покана.
- Да мина ли да те взема в 8? - Добре. И да си точен, нали!
Беше супер. Направихме го в тоалетните.
- Дани, чуй, не знам как да ти го кажа... Не започвай пак да ми повтаряш,
че Марко е смотан.
И без това нямам сериозни намерения.
Може би малко секс от време навреме, или максимум две седмици...
Дани, не си била с Марко!
Тръгна с някакъв тип, дето не знам изобщо кой беше.
- Видях го с очите си. - За какво говориш?
Съжалявам, но трябваше да ти го кажа.
Бях много зле... Нищо не си спомням.
Ама може би не си го направила всъщност...
Слушай, чакай...
Ще ти звънна след малко. Здравей.
Най-сетне, кукло! Къде изчезна снощи?
- Да, Марко, всъщност... - Изчезна!
Извини ме че изчезнах, но в тая лудница...
- Ще се чуем пак. - Добре.
- Чао, целувка. - Чао, кукло.
Мамка му!
С кого съм била?
- Здравей. - Здравей.
Е, къде отиваме?
Къде? Отиваме...
- Не мога... - Не се прави така!
Не така. Гледай, така,...
така.
За какво мислиш?
Нищо.
Кажи ми.
Моята мечта.
И коя е?
Не мога да ти кажа, защото няма да се сбъдне.
Може да е също като моята?
Не вярвам...
Ела.
- Къде? - Ще ти покажа нещо. Ела.
Какво е?
Пожелай си нещо.
- Виж! - Красиво е!
Колко е хубаво тук!
Никога не съм идвала.
Да, хубаво е.
Преди често идвах тук...
с моя най-добър приятел Пилето.
Живота е много странен.
Понякога...
имаш чувството, че някои неща ще продължават вечно.
А всъщност...
Виж, колко звезди.
В Ню Йорк никога не е така.
Винаги има прекалено много светлини.
Много ли ти липсва твоя приятел?
Да.
Обичах го.
Желая те.
Какво каза?
Хайде, не ме занасяй!
Не те занасям.
Наистина не чух какво каза.
Казах че те желая.
Нощем лъв, денем -...
О, боже...
Паоло, луд ли си? Спя!
Не трябваше ли да си на работа?
Не. В петък ходя след обяд.
Слушай, само така от любопитство,
нали не си го направил в колата ми?
Добре!
- Ставай, лъве! - Каква досада...
Ръцете встрани, нагоре,
профил... Браво, браво!
Рамо! Така, давайте, поза добре! Така!
сега профил, давай, продължаваме с таза. Стоп!
Който спи, да се събужда Госпожице Джиневра?
Пет минути почивка.
- Какво чакаш, защо не ми разказваш? - Какво?
Хайде де, не ме дръж на тръни. Направихте ли го или не?
Е, каква е тая физиономия? Трябваше да си на седмото небе.
- Само дето,... страх ме е. - От какво?
- Че той мисли още за бившата си. - Той ли ти каза?
Не, не ми го е казал той. Това са усещания.
Само че е това е било много важна история,
и според мен той не е излязъл още. - Стига, не се поддавай на параноите си.
Не ти се е обадил?
Първо правило: ако не се обади на следващия ден,
значи е било за една нощ и това е.
Благодаря, много ми помагаш.
По-добре да го чуеш веднага докато е още време, нали?
Защото е навреме, нали Джин?
Не е възможно, познаваш го от 2 седмици и вече си се влюбила в него?
- Ако Карло те попита нещо, кажи му че ми е прилошало. - Не! Къде отиваш?
- Да, кой е? - Здравей, Джиневра съм. Степ там ли е?
- Здравей. Излезе отдавна. - Да знаеш случайно къде е?
Не съжалявам.
- Добре, чао. - Чао.
Имам температура...
За трети път този месец използваш все това извинение.
Следващия път мама няма да се хване.
- Ти имаш ли угризения на съвестта? - Разбира се, всички имат.
Като си помисля само, че ти на моята възраст изживяваше една страхотна любов...
- Случва ли ти се да си мислиш? - Понякога.
Не ти ли се е искало да се върнеш назад?
- Да. - Стефано...
Добре, Паоло.
- Ще се видим там, нали. - Добре, идвам. Чао.
- Здравей, Стефано. - Здравей, мамо.
Какво се е случило?
Нищо.
Само прилошаване.
- Не, Паоло ми каза, че... - Знаеш че Паоло преувеличава...
Да...
Аз съм добре.
Казаха ли ти на какво се дължи?
Може би е само малко стрес.
Сега ще ме задържат няколко дни за рутинните изследвания и после...
Клиентът, който търсите, не е на разположение в момента
Моля опитайте по-късно.
Еле!
- Виждала ли си Джин? - Не дойде ли при теб?
Не, не е идвала при мен.
Ама защо вие мъжете сте всички еднакви? Никога нищо не разбирате!
- Еле! Елеонора! - Стефано, къде изчезна?
Събранието е след 5 минути.
Слушай, имам един проблем. Ще ти обясня после.
Чао.
Джин!
Цял ден те търся. Защо си изключила телефона?
Джин!
Случилото се снощи не означава нищо за теб.
Ти си на друго място.
Все пак не се притеснявай.
- По-добре да го научиш веднага. - Какво говориш?
Какво съм направил?
Тази сутрин ти донесох закуска,
но теб те нямаше.
Отидох да направя едно кръгче с мотора.
Така ли? И къде беше?
- Казах ти - да направя едно кръгче. - Не говори глупости!
Чакай.
Чуй ме добре:
снощи беше прекрасно.
Не ми се беше случвало от доста време, кълна се.
Аз се страхувам.
Страхувам се да не те изгубя.
Страх ме е да се влюбя в теб.
Не трябва?
Не ми ли вярваш? А?
Защо ме доведе тук?
За да ти покажа това.
Виждаш ли колко е хубаво?
Какво е?
Това е веригата на влюбените.
Значи влюбените идват тук,...
заключват катинарчето,
хвърлят ключето в Тевере и повече не се разделят.
Така ли?
Да знаеш че е завинаги.
- Завинаги? - Да.
Завинаги.
Добре дошли! Добър вечер! Тук с нас са отново Матео и Томас!
Добре, добре, но не ни харесва, нали?
Така е по-добре, какво ще кажете? Още веднъж!
Добре! Говорехме за тяхното последно турне,...
за вашето последно турне. - Това турне беше пълен провал.
Ние... наистина рискувахме да ни бият няколко пъти.
Ама колко ни харесват провалилите се турнета!
Така, много добре сте разбрали нашата игра, но нека да влезе нашия плик!
Плика!
Ето пристига плика, с нашата прекрасна Джин!
Благодарско!
Така от къщи ни питат, да видим... Отваряме...
Мария ни пита, дали сте...
О, боже!
- Боже, направо съм ужасна! - Ами не! - Да.
Много си добра!
Значи е вярно, че си си оставил куража в Америка, а?
Какво искаш, ей?
Колко си сладък!
Познаваш ли го този мотор?
- Това е мотора на Пилето. - Да! Искаш ли я? Ела да си я вземеш?
Колко залагаш?
Никакви пари. Мотора на Пилето.
Срещу твоя?
- Чакай, къде отиваш? - Какво ще правя сега?
- Какво да кажа на родителите си? - Истината!
- Ще видиш, че ще те разберат! - Не, ти не ги познаваш!
Баща ми все още си мисли че съм малко глупаво момиченце,
което едва сега се е целунало за пръв път.
Е, този път ще разбере със сигурност, че си пораснала, нали.
Но аз... не искам да ги разочаровам!
Ами ако направим по нещо в центъра за всяка маса?
Хубаво ли ще е?
Мамка му! Жена ми! Хора, ама колко пушите!
Ето, виждаш ли! Не отговаря!
- Баби, мисля, че баща ти си има друга. - Мамо, ставаш параноичка.
- Една жена някои неща ги усеща. - Защо си толкова несигурна?
Знаеш много добре, че той те обича.
Извинявай, но как го виждаш баща ти да играе билярд?
Мамо, трябва да ти кажа нещо.
Даниела, предупреждавам те:
ако става въпрос за още една двойка, няма да излизаш щял месец.
Сериозно е.
Клаудио! Клаудио, трагедия!
Истинска трагедия!
Татко, моля те не се ядосвай!
- Не го направих нарочно! - Прояви поне малко чувство за мярка и млъкни!
Мамо, разстроена е. Да се опитаме да я разберем.
- Извинете, ще ми кажете ли какво има. - Аз...
- Дъщеря ти е бременна. - Татко, съжалявам, прости ми...
Успокой се...
Ще видиш, всичко ще се оправи...
Ти май не разбираш:
бременна е и дори не знае от кой!
Какво трябва да направим? Да й дадем награда ли?
Рафаела, поне веднъж, дори да не ти се отдава,
ОПИТАЙ СЕ ДА СИ ЗАТВОРИШ УСТАТА!
Татко, аз обаче не искам да абортирам...
Не искам...
Многолистно тесто, 5 килограмова торта е най-добрият избор.
И майка ти беше съгласна. А за другите сладкиши, майка й каза
да ги опита по мъничко.
Чу ли, Баби?
Какво ти става?
- Не съм сигурна вече за нищо! - Нормално е, спокойно.
- Да се връщаме вътре. - Виж, Карола, трябва да те помоля нещо.
- Обещай ми да не задаваш въпроси. - Не ме поставяй срещу майка ти.
Точно там е проблема!
Не знам дали всичко това го избрах аз или го избра тя...
вместо мен.
Трябва да го разбера...
Ще ми помогнеш ли?
Трябва да го видя...
- Maркантонио! На сцената, търсят те. - Да, кажи...
че идвам веднага! - Ще дойдеш ли на купона на продукцията?
Не мога. Казах ти, на вечеря съм с едни стари приятели.
- Ела ти с мен? - Не, вече обещах на Еле.
- Джиневра, на сцената ! - Идвам.
- Да направим така: аз отивам на вечерята и после се връщам при теб.
Целувка.
- Чао.
И не ме интересува изобщо!
Защото предаването се прави с нашите идеи, не с твоите! - Разбирам.
Какво се е случило?
Нищо. Всичко е наред.
Още не си ми казал какво ще правим тук.
Спокойно. След малко ще разбереш.
Да речем, ще е нещо като изненада.
- Изненада? - Точно така!
Спокойно, Степ!
Гуидо!
Успя значи!
- А той... Той, той ли е? - Да, той е.
- Да, аз съм аз. Здравей, аз съм Степ. - Карола. Какво ще пиете?
Ще пия направо нещо по-силно.
- Не искам пияни хора върху моите дивани, да знаеш! - Защо?
- Много ли би ти харесало ако остана да спя тук тази вечер?
- Да вървим! - Степ, ела!
Степ!
Какво правиш тук? Мислех че си в Америка.
Не. Върнах се преди 3 месеца.
Хубаво е че те виждам отново.
- Как си? - Добре.
Ела, ще те запозная с приятелите ми.
Здравей.
Слушай, а ако изчакаме още половин час? Може и да дойде.
Не е ли по-добре да му звъннеш, а? Поне да видиш как ще реагира.
Забрави! Първо правило: мъжът е този, който трябва да направи първата крачка.
Когато престанеш с всички тези стратегии, ще е вече много късно.
Значи?
Същите хора... от едно време...
- Много си мислих за теб. - И аз.
Може би ще е по-добре да си вървя.
Къде изчезна Гуидо?
Мисля че си отиде.
По-добре! Аз ще те закарам.
Не е ли забавно? Откакто се познаваме това ще е първия път, когато аз карам.
Да, забавно е.
И мога да те заведа където поискам?
Да.
Помниш ли?
Да.
Липсваше ми, да знаеш.
Наистина ли?
Сериозно.
Този е такъв...
- Така изглеждам много кофти, нали? – Много си хубава. Фото!
Момичета!
Поздравления! Вие бяхте един важен елемент за този успех.
Благодаря.
Извини ме, но знаеш ли дали ще дойде и Маркантонио?
Маркантонио? Ама какво ще правиш с него?
- Аз не ти ли харесвам? - Виж, аз тръгвам, идваш ли? - Да.
- Ей, чакай. Исках да те питам нещо. - Добре, веднага се връщам.
Слушай... Според мен ти имаш голямо бъдеще.
- За какво? - Мога ли? - Не, благодаря.
Сега не ми казвай че не би ти харесало.
С мен би могла да работиш много.
Мога да те направя примадона на телевизията.
Виж, вече имам планове. Не ме интересува.
Благодаря все пак. Чао.
Чао, канарче. Не, не, продължавай.
Дай, аз ще ти помогна. Остави на мен.
Ще ти покажа. Знаеш ли че червилото е много важно?
Ето, видя ли? Изцапа се. Чакай. Ето така.
Не се страхувай, няма да ти направя нищо.
Имаш хубава уста, знаеш ли.
Не, моля ви...
Не, моля ви!
Какво правиш бе! Гадно копеле!
Ние само се бъзикахме.
Нищо не се е случило. Беше на шега!
Сигурен ли си, че искаш да слезеш тук?
Да.
Чао.
Степ!
Имах нужда да те видя отново.
След три месеца се женя.
Успех!
Степ!
Прости ми... Трябваше да разбера.
Малката ми!
Стига...
Всичко свърши, не плачи.
Успокой се, хайде...
Аз съм с теб.
Тук съм...
Къде беше, по дяволите? Обаждах ти се хиляда пъти.
Какво е станало? Какво е станало?
Къде беше?
- Какво е станало? - Цяла нощ ти звъня! Къде беше? A?
Копеле мръсно!
- Степ, стига! Стига! - Копеле! - Копеле, гадно!
Добре!
Казах ти да дойдеш с мен, казах ти!
Какво ти става?
Видях Баби.
Махай се. Махай се...
"Търсих те цяла вечер. Мама е зле. Чакам те в клиниката."
- Татко! - Стефано...
Какво има?
Стефано, майка ти е много зле.
- Какво й е? - Само ако знаех по-рано...
Но не е казала нищо на никого.
- Любов моя, ела. - Мамо!
Когато се роди,
имаше очи сини, сини
и коси черни, черни.
Беше много красив.
Красив.
Мокри са ... И после ще настинеш.
Вали ли?
Не, не вали вече.
- Какво става? - Махаме се.
Елеонора,...
изслушай ме. Съжалявам за това, което се случи.
Само защото сме момичета ли трябва да приемаме всичко това, за да работим?
Може ли кажа нещо?
Романи ще изгони Микели и Тоскани, не Стефано.
- Така ли? - Да, разбира се.
Хайде, преоблечи се.
Не можем да направим спектакъла без вас, нали!
Какво правиш?
- Аз се махам все пак. - Но какъв е смисъла сега?
Заради Степ. Не искам да го виждам повече.
- Свършено ли е? - Да, свършено!
Изневери ми.
- Той ли ти го каза? - Да.
- Еми щом ти го призна... - Мамка му, Еле, това са три години!
И той развали всичко за един миг.
Три години? Извинявай, защо три години?
Аз го видях за пръв път преди 3 години
и оттогава не мога да си го избия от главата.
Ти го познаваше и нищо не си ми казала?
Не ти казах нищо, защото ми се струваше толкова инфантилно -
да се влюбиш в някого така,
без дори никога да си разговаряла. - Както правя винаги аз, нали?
- Слушай, Джин... - Знам какво ще кажеш.
Ти на мое място никога нямаше да му простиш.
Както казваш ти: това е правилото.
Знаеш ли за какво служат правилата?
За да не затънеш прекалено в някоя история.
Защото да се влюбиш е страшничко.
Ето защо е по-удобно да се криеш зад фантазии.
Джин, приказният принц не съществува, а да обичаш човек е различно:
това е да приемеш човека с неговите дефекти и грешки.
И ти го казвам аз, която все не успявам да го направя.
И всеки ден се чувствам все по-самотна, ако искаш да знаеш.
Опитай се да го разбереш.
Сигурни ли сме, че този доктор Милио е дискретен човек?
Не бих искала тази история да се разнесе навсякъде.
Да не правим нещо незаконно!
Освен това има професионална тайна.
И освен това, на кой му пука какво ще кажат хората!
- Не виждам къде е проблема. - Разбира се! Дъщеря ни е малолетна,
бременна, не се знае от кой, след някой ден може и аборт да направи.
Според теб, къде е проблема?
- Скъпа, Даниела не е вече малко момиченце. - И тогава, извинявай?
И тогава трябва да направи най-добрия избор за себе си.
Кой е най-добрия избор?
Със сигурност не е този, който й налагаме ние.
Трябва да реши сама.
Вярно е.
Прав си.
- Здравей. - Здравей.
Влез.
Благодаря.
- Джин тук ли е? - Не, излязла е.
Исках да й оставя тези...
- Влез, после ще й кажа. - Благодаря. - Моля.
Защо не ми каза?
Моля те, махай се.
Никой не обръща внимание на водата, която се изпарява след дъжд,
когато се върне слънцето.
Слабо ни интересува, ако в тази вода са...
и сълзите, пролети от любов, от болка.
Водата се изпарява, връща се във въздуха връща се в нашите дробове,
за да вдишаме, вятъра който нахлува в лицата ни.
И сълзите се връщат вътре в нас,
като нещо вече изгубено, но нищо не се губи наистина.
Всяка изминаваща минута.
Всяка изгряваща луна не правят друго
освен да ни казват:
Живей!
Живей и обичай това...
което си, какъвто и да си, където и да си.
Гледай нагоре към небето, затвори очи
и не се уморявай никога да мечтаеш.
Джин, животът е прекалено кратък,
за да не сме щастливи... заедно.
Превод: viviandix