Traducerea și adaptarea: Alex C - titrări team
Mă auzi?
Ai avut un accident.
Ai nevoie de ajutor, îți chem ambulanța.
- Stai aici. - Nu.
Nu...
Ce?
N-am nevoie de ambulanță.
Se vede clar că ai nevoie de ajutor. O să chem ambulanța.
Dacă o chemi, voi pleca, înainte să te întorci.
O să te doară.
Se poate,
dar nu îmi pasă.
Știu.
Să înțeleg că nici poliția nu vrei să o chem.
Exact.
Ai nevoie de ceva?
O ceașcă de ceai, cu lapte.
Cum dorești.
Va trebui să vii cu mine.
Nu servesc ceai, în stradă.
Poți merge?
Da.
Am cumpărat și prăjitură.
Îți pun hainele la spălat.
- Fără pardesiu. - Miroase foarte urât.
E pardesiul meu.
Cum dorești.
Ce s-a întâmplat?
Ai fost jefuită?
E doar vina mea.
Sunt un om groaznic.
- Niciodată n-am întâlnit un om rău. - Ai întâlnit acum.
Vrei să vorbim despre asta?
N-ai înțelege.
Pune-mă la încercare.
N-aș ști de unde să încerc.
Ce caută cârligul ăla caraghios pe perete?
E o muscă.
Am prins un pește mare cu ea.
A fost inedit.
Pescuitul la muscă înseamnă să legi pene de un cârlig
și să obții ceva apetisant pentru pești.
Având în vedere că musca e foarte ușoară,
îți trebuie un fir greu.
Așa obții viteză, când lansezi.
Pescuiești mult?
Poate.
Dar nu prind mare lucru.
În tinerețe, aveam o carte, pe care o veneram.
O carte veche de-a lui Izaak Walton, numită "Ghidul Undițarului".
A fost ca o biblie romantică despre natură.
A doua zi
Cred că știu de unde să încep.
Dar, ca să poți înțelege, trebuie să-ți spun întreaga poveste.
Povestea e lungă.
E bine, dacă e lungă.
Plină de pilde, din păcate.
CAPITOLUL I GHIDUL UNDIȚARULUI
Să începem cu momeala.
Când aveam doi ani, mi-am descoperit păsărica.
Am avut înclinații mecanice, de mic copil.
Energia cinetică m-a fascinat mereu.
Prietena mea, "B", era plină de idei.
Joaca de-a broscuțele era una dintre preferatele ei.
Joe, ești bine?
Numai puțin.
Ai terminat?
Ce tot ai cu ele? Lasă-le în pace.
L-am iubit foarte mult pe tatăl meu. A fost doctor.
Pe mama o chema Katherine. Tata îi spunea "Kay".
Era genul de jigodie cu inimă de gheață.
Mereu stătea cu spatele, dacă juca solitaire.
Uram jocul acela.
La ora de sport,
îmi plăcea să simt frânghia între picioare.
Îi spuneam "Senzația".
Țin minte precis acest nume. Senzația.
Cred că singura diferență între mine și alți oameni,
e că întotdeauna mi-am dorit mai mult de la apus.
Mai multe culori spectaculoase, când soarele se izbește de orizont.
Cred că ăsta e singurul meu păcat.
De ce crezi că copiii sunt păcătoși?
Nu toți copiii. Eu.
Eu n-am văzut niciun păcat. Dar nici nu sunt credincios.
Încă nu știi toată povestea.
Dar nici eu nu sunt credincioasă.
De ce să iei cel mai neplăcut aspect al religiei, cum e conceptul păcatului,
și să îl transpui dincolo de religie?
Nu înțeleg această ură de sine.
Asta am spus și eu. N-ai cum înțelege.
Nu, eu...
Iartă-mă, o să tac.
Continuă, te rog.
Nervus...
Pudendus.
Nervus.
Dorsalis.
Clitoridis.
Lui tata îi plăcea să-mi povestească despre copaci și frunzele lor.
Considera necesară această educație.
Când frasinul a fost creat,
ceilalți copaci din pădure au fost invidioși.
A fost cel mai frumos copac.
Nu ai ce să îi reproșezi.
Iarna,
când frasinul își pierdea coroana,
ceilalți copaci au început să râdă, când i-au văzut mugurii negri.
"Priviți,"
"frasinul și-a băgat degetele în cenușă."
Vezi?
Când e iarnă, mugurii negri se văd foarte ușor.
Îi plăcea să-mi spună povești educative pentru copii,
ca să nu uit ce am învățat.
Știu că îi plăcea mult să-mi spună povești.
Mă prefăceam că le uit.
- Te plictisesc? - Nu.
Sunt curios cum vei împleti pescuitul cu povestea ta.
Poți începe cu musca de pe perete.
Se numește "nimfă".
S-ar împleti frumos în povestea ta despre nimfomanie.
Nimfa e printre primele etape din viața unei insecte.
Când eram o tânără nimfă,
mi-am impus să îmi pierd virginitatea.
Hopa...
Cunoșteam un băiat, J, care avea o motoretă.
În ochii mei, era foarte sofisticat.
Aveam 15 ani și mari așteptări de la viața romantică.
Avea mâini puternice.
Îmi plăceau.
Da?
- Bună. - Bună.
Ar fi vreo problemă dacă ți-aș cere să mă dezvirginezi?
Nu văd de ce ar fi.
Așadar...
Unde să merg?
E carburatorul!
Nu știu ce are! Îți dai seama?
- Nu e foarte bine. - Poftim?
Nu e bine.
Nu e, fir-ar! Ce rost mai are să ai motoretă?
N-ar trebui să-ți dai jos chiloții?
Și-a împins scula în mine, de trei ori.
Apoi m-a întors ca pe un sac de cartofi.
Mi-a tras-o în fund, de cinci ori.
Niciodată n-am uitat cele două cifre umilitoare.
Trei și cinci? Sunt numere Fibonacci.
Așa o fi. Oricum, a durut ca naiba.
Mi-am jurat că nu mă mai culc cu nimeni, în viața mea.
Desigur, nu mi-am ținut promisiunea.
Ajungem din nou la pescuit.
Câțiva ani mai târziu, eram acasă la B.
Ca de obicei, îi venea idei noi,
finanțate de pușculița fratelui ei, pe care o golea des.
Găsisem un stil nou de îmbrăcăminte, numit "haine de agățat".
Voia să facem concurs.
Trebuia să mergem cu trenul.
B spunea că nu ne trebuie bilete.
Cine și-o trăgea cu cei mai mulți, înainte să ajungem la destinație,
câștiga ciocolățile.
Pot interveni?
Mersul acesta al vostru, pe coridor, se numește "studierea râului".
Prada mare se ferește de curent,
ca să nu obosească și să evite prădătorii.
Ascunzișurile țin cont de o ierarhie complicată.
Topografia formează ascunzișurile atractive,
iar peștii mari aleg cele mai bune poziții.
Zâmbește și privește-l în ochi.
Pune multe întrebări cu "C", dacă vrei răspunsuri elaborate.
Restul vine de la sine. Mergeți în baie și faceți sex.
Da...
Dar dacă nu îmi place?
Te gândești la săculețul cu ciocolată.
Cât...
Cât e ceasul?
Zece.
De unde veniți?
De acasă.
Cine știe unde e baia?
Dacă faci dreapta, vei găsi baia, la capătul vagonului.
Sistemul e atât de bine gândit,
încât și dacă faci stânga ajungi la o baie.
Și vagonul următor are o baie.
Îți arăt eu unde e baia.
A fost incredibil de ușor.
B era în față, cu cinci la trei.
A fost exact cum a spus. Îi privești în ochi și zâmbești.
Dar, dintr-o dată, s-a oprit.
E o trimitere directă la pescuitul pe curs de apă.
Peștii ori se hrănesc în același timp,
ori nu se hrănesc deloc.
Au momente de frenezie.
Toți mușcă.
Apoi, la fel de subit cum a început, se oprește.
Peștii mușcă cel mai mult la începutul ploilor ușoare.
Se simt feriți în cursul apei.
Nu pot fi văzuți de la suprafață. Suprafața apei e tulbure.
Apoi, a început din nou.
- Dar puțin mai lent. - Da.
Cred că știu cum.
Pescuitul la muscă are mai multe etape.
Dacă peștii nu mușcă, treci la etapa a doua.
În a doua etapă, imiți o insectă în pericol.
Tragi de fir.
Îl agiți aleatoriu,
iar peștii au impresia că prada e rănită și neajutorată.
Apoi, lași musca neajutorată să fie luată de curent.
Apoi, mai tragi de două ori, dar ezitant.
O poți face cu foarte multă eleganță.
Ești bine?
Betty...
Am aflat că e foarte bolnavă.
Betty ți-e rudă apropiată?
Ceva de genul.
E hamsterul meu pitic.
Hamster pitic?
- Cred că glumești! - Ce era să fac?
Chiar am avut un hamster pitic, când eram mică.
- Țineai mult la el? - Deloc. Era o pacoste afurisită.
Hamster pitic?
Era mai grav, dacă era o persoană.
Nu spune asta.
Țin foarte mult la hamsterul meu.
Cum poți vorbi atât de cinic despre Betty?
I-am pregătit o cușcă foarte frumoasă, când am primit-o.
Și i-a plăcut?
A fost fericită.
Una dintre cele mai inutile creaturi.
Realizezi că alegerea hamsterului pitic
poate sugera conotații sexuale?
Îmi dau seama, acum. Dar n-a fost intenționat.
Îmi poți arăta unde e baia?
Trebuie să-mi suflu nasul.
Am început să rămânem fără subiecți,
iar B era în avantaj.
Am ajuns la compartimentul lui S, de la clasa I.
Biletele, vă rog!
Mulțumesc. Domnișoarele?
Biletele.
- Cred că l-am pierdut. - E posibil.
Și tu l-ai pierdut, nu-i așa?
Eu nu mi-am luat bilet pentru trenul tău de rahat.
E încet ca moartea. Trebuia să ajungem acum jumătate de oră!
Indiferent de întârziere, ai nevoie de bilet, scumpete.
Opt lire, fiecare, vă rog.
L-am rupt, din greșeală.
Vrei să plătesc hârtie ruptă?
- Îți mai dau unul. - Grozavă idee!
Ca să vezi, și ăsta a dispărut.
Și poliția vă poate încasa biletul. Ce spui de asta?
Hai să ne liniștim.
Se pare că domnișoarele au plecat fără bani.
- Aș dori să le plătesc biletele. - Nu se poate, domnule.
Păstrați-vă banii. Poliția se va ocupa de ele.
Ne-am înțeles că le voi plăti, dar am uitat.
Înțeleg.
Două bilete la clasa I,
pentru două domnișoare de primă clasă!
Călătorie plăcută, în continuare.
Biletele, vă rog!
Dacă tot ai fost cumsecade cu noi,
vrem să te răsplătim.
Ești foarte amabilă, dar nu e nevoie.
Vorbesc serios.
Eu oricum am pierdut.
Îți dau cinci puncte bonus,
dacă îl cucerești pe cel de acolo.
M-am gândit, din disperare,
că singurul obstacol dintre mine și punga cu dulciuri
a fost provocarea adusă de acest bărbat.
Excelent! O "încercare forțată"!
Când toate încercările eșuează,
o provocare exagerată poate convinge un pește pasiv.
Vor reacționa din instinct, dacă sunt provocați corespunzător.
Poate nu la o muscă.
O momeală colorată, ondulată. Roșie, preferabil.
Cea mai bună se numește "Arma Finlandeză",
așa-numita Rappala.
Ați cumpărat un cadou.
Da.
E pentru soția mea.
Mergeți la clasa I și ne-ați cumpărat bilete.
De ce nu ați luat soției un cadou mai frumos?
Se vede că e luat din gară.
Desigur, trebuia să-i iau ceva mai bun.
Să spunem că m-am întors în grabă.
De ce un bărbat, ca dumneata,
care duce o viață obișnuită, ajunge să se grăbească?
Din cauza familiei.
Eu și soția ne-am hotărât
că ne e dor să avem copii.
Și trebuie să ne grăbim, dacă vrem copii.
M-a sunat ieri soția, să-mi spună că e la ovulație.
Apogeul fertilității e în această seară.
De asta i-am luat un cadou din stație.
Mi-am luat biletul în grabă.
Acum înțeleg.
Ce înțelegi?
De ce nu ai făcut sex cu noi.
Să nu crezi că nu am vrut.
Te rog.
Te implor, oprește-te.
Stai liniștit.
Te rog, nu.
Ești foarte excitat.
Dar n-ai vrut să irosești sperma.
Te rog, încetează.
Fir-ar!
Sexul oral a devenit, în ochiul pescarului,
arma ta finlandeză.
Doar atât ai de spus?
Ce ai vrea să spun?
M-am comportat scandalos.
Acțiunile mele deja sugerează că sunt o persoană îngrozitoare.
Eu nu văd lucrurile așa.
Dimpotrivă. Mi s-a părut a fi o poveste plăcută și amuzantă.
M-am folosit și i-am rănit pe alții, în mod conștient,
doar de dragul plăcerii mele.
Și suntem abia la început.
Ai fost veselă și glumeață, când ai povestit.
Tot ce ai făcut,
înafară de experiențele de neuitat pe care le-ai dat unora,
e că l-ai eliberat pe S de spermă.
Într-un exces de zel, al tinereții.
Am citit că dacă te păstrezi prea mult, sperma moare.
Mai rău, se degenerează.
Poate, datorită ție, se bucură de un copil sănătos.
Mi-am descoperit puterile feminine
și le-am folosit, fără să-mi pese de alții.
E inacceptabil.
Draga de tine...
Nu mă lua cu "dragă".
Nu...
Voiam să spun
că dacă tot ai aripi, de ce să nu zbori?
Gata cu poveștile.
Trebuie să dormi.
Nu.
Devine amuzant.
Nu știu cum te cheamă.
Mă numesc Joe.
Eu sunt Seligman.
Ce nume ridicol!
E evreiesc.
Ai spus că ești necredincios.
Bunicul a fost.
Părinții m-au numit așa,
pentru o asociere sentimentală față de Iudaism.
Întotdeauna am fost antisioniști.
Nu e la fel ca antisemitismul,
cum încearcă anumite puteri politice să ne convingă.
Seligman
înseamnă "cel fericit".
Și, ești fericit?
Cred că da.
În felul meu.
Chiar dacă încep cu mâna dreaptă, când îmi tai unghiile.
Asta ce înseamnă?
Am împărțit omenirea în două categorii.
Cei care încep cu stânga, când își taie unghiile,
și cei care încep cu dreapta.
Cred că cei care încep cu stânga, duc o viață fără griji.
Se bucură mai mult de viață, pentru că încep cu sarcina ușoară
și lasă greutățile pentru mai târziu.
Tu cum faci?
Încep cu stânga, întotdeauna.
Nu cred că e o alegere.
Întotdeauna se începe cu plăcutul.
Iar după ce termini cu stânga, rămâne doar dreapta.
E cea mai ușoară, pentru că e singura.
Niciodată nu m-am gândit la asta.
În fiecare zi înveți lucruri noi.
Ăla e rugelach.
Da, e prăjitură evreiască.
- Revenim la sentimentalism. - Nu e un simplu rugelach.
E rugelach servit cu furculița pentru desert.
Eu știu că rugelach e patiserie.
Nu ai de ce să îl mănânci cu furculița pentru desert.
E iritant și nebărbătesc să-l servești cu furculița pentru desert.
E un gest feminin.
Totuși, ne poate ajuta cu povestea.
Și eu cunoșteam pe cineva care servea rugelach, în fiecare zi,
aproape pios, cu furculița pentru desert.
Chiar dacă vom sări puțin în timp,
trebuie să-ți povestesc despre Jerome.
Din câte cred eu,
următorul capitol nu mă incriminează în mod direct,
ca restul poveștii.
Capitolul va îmbucura o persoană sentimentală, asemeni ție,
deoarece analizează iubirea.
CAPITOLUL II JEROME
Pot să-ți spun ceva?
Sigur.
Da.
Cum să nu?
Poate că nu e important, dar pentru mine contează.
Pentru mine contează.
Niciodată n-am mai avut orgasm.
Serios?
Ești primul.
N-ai idee cât mă bucur.
Te iubesc.
Tu ești primul.
Trebuie să recunosc,
multe fete spun asta.
Călătoria cu trenul mi-a sporit apetitul,
iar eu și B am înființat un club,
pe care l-am numit "Micuța Turmă".
"Mea vulva, mea maxima vulva."
B a preluat cârma, deoarece era cea mai îndrăzneață.
A fost crescută în spiritul catolic.
Sigur cunoști practicile Bisericii Catolice.
"...mea maxima vulva."
"Mea vulva, mea maxima vulva."
Interesant. Tente blasfemice, satanice.
Chiar și muzica.
Intervalul Fa și Si.
Tritonul, intervalul diavolului.
A fost interzis în Evul Mediu.
L-a inventat Aspiratorul.
A luat lecții de pian.
"Aspiratorul"?
Aspiratorul era maestră la mădulare moi.
Parcă avea aspirator în vagin.
Îmi imaginam...
Vorbeam despre sex și despre dreptul de a fi excitată.
Ne masturbam împreună, chestii de genul.
A fost o răzvrătire.
Era interzis să avem iubit
sau să ne culcăm cu același tip de mai multe ori.
- Împotriva cui v-ați răzvrătit? - Împotriva dragostei.
A dragostei?
Eram hotărâte să luptăm
împotriva unei societăți obsedate de dragoste.
Chiar am crezut în micuța turmă. Am fost foarte naivă.
În timp, nici cea mai puternică n-a mai respectat manifestul.
Trei cu cinci.
M-am culcat a treia oară cu Alex, săptămâna aceasta.
A treia...
Era vorba că ne culcăm o singură dată cu fiecare.
Nu cred că îl poți înțelege pe Alex.
Nici nu vreau.
- Relația noastră... - Relația?
Asta era.
Crezi că știi totul despre sex.
Ingredientul secret al sexului e dragostea.
Pentru mine, dragostea însemna doar dorință și gelozie.
Restul erau doar prostii.
Pentru fiecare o sută de crime comise în numele iubirii,
doar una e comisă în numele sexului.
Asta da afirmație.
Mi-a întărit dorința de a mă educa.
Glasgow.
Aberdeen.
De ce zâmbești?
Îmi imaginam educația în contextul poveștii tale.
Dar nu e deloc amuzant.
Înțeleg.
Ce fel de educație ai primit?
Am studiat medicina, ca tatăl meu.
Dar reușeam din ce în ce mai greu să mă concentrez,
deci învățam tot mai puțin, până când am abandonat.
Am început să-mi caut de lucru.
Era greu să-ți găsești un loc de muncă remunerat decent.
Nu știam să fac nimic,
deci nu mi-am pus multe speranțe în postul de secretară la tipografie.
Spune-mi mai multe despre experiența ta.
Despre educația ta.
Am terminat liceul și am început Medicina,
dar nu am terminat.
- Știu că pare că am venit degeaba. - Înțeleg...
Am nevoie de o slujbă și am încercat peste tot.
Nu pot oferi o slujbă, doar pe criteriu de nevoie.
Ai cunoștințe de secretariat?
Nu credeam că ai nevoie de cunoștințe pentru asta.
Crezi că nu ai nevoie de cunoștințe pentru postul de secretară?
Nu.
Știi să deschizi un plic?
Da, cred că mă pot descurca.
Mă bucur să aud asta.
Voi discuta cu dl Jerome, șeful meu.
Credeți că am vreo șansă?
Mă-ndoiesc.
Se pare că lipsa totală de experiență
e potrivită pentru această slujbă.
Ești angajată.
Asta înseamnă că încep de mâine?
Așa se pare.
- Bună dimineața. - Bună...
Da?
Bună dimineața, dle.
Ți-o prezint pe noua secretară-junior, Joe.
- Voiai să-i explici sarcinile. - Bună.
- Ea e noua secretară, domnule. - Liz, aș mai dori o cafea.
Bună.
Jerome?
Primul tău iubit.
Nu te așteptai să realizez ceva în viață, nu?
Iată-mă.
Manager la M&J Morris Ltd.
- E surprinzător. - Surprinzător...
E un semn de la Dumnezeu.
Uneori, mă mai gândesc la tine.
Te-ai mai gândit la mine?
Ei bine...
De obicei, unchiul meu stă aici,
dar se tratează la o stațiune, pentru probleme la stomac.
Trebuie să bea multă apă, săracul. Nu se știe cât va sta.
Acum eu sunt "J"-ul din M&J Morris Ltd.
Imprimăm cărți de vizită, plicuri și prostii de genul.
E o afacere a naibii de complicată. Nu înțeleg o iotă.
Vrei să-ți fac turul?
Liz?
- Da, dle. - Aici erai.
Bravo.
Când faci treabă bună, îți spun "Bună treabă, Liz".
- Mulțumesc, domnule. - Cum o cheamă?
- Liz. - "Bună treabă, Liz".
- Bună treabă, Liz!
El e Bobby. Bobby, salut-o pe Joe.
- Bună. - El face cărțile de vizită.
S-a oprit.
Fir-ar...
Da.
- Nu are alarmă? - Ce?
- N-are alarmă? - Alarmă, sigur.
S-o apăsăm, bună idee!
Ca să vezi...
Arăți la fel de bine, după atâția ani.
Nu!
Nu.
Nu?
- Jerome, nu va funcționa. - Ce?
Asta.
De ce nu?
Nu ești genul meu.
Așa stau lucrurile?
Da.
Bine.
Ce mama naibii...
Bine.
Dă-mi mâna.
Prinsoarea pompierului.
- Ești bine? - Da.
De ce nu ai făcut sex cu el?
Nu știu sigur.
Mi-am pus-o cu mulți idioți.
- Să-nțeleg că te-a concediat. - Nu.
Dacă m-ar fi concediat, el ar fi pierdut.
Nimeni nu mi-a spus ce trebuie să fac.
Am decis să fac curățenie, în semn de împăcare.
Bună dimineața, domnule.
- A sunat cineva? - Nu, domnule.
Ce ai făcut?
- Am făcut curățenie. - Ai făcut curățenie?
Era dezordine...
- Liz? - Da, domnule.
A făcut curățenie.
N-am știut, domnule, am fost plecată de la birou.
Ești nebună?
Ce caută aici ceaiul și cornul?
- M-am gândit că doriți micul dejun. - Ai gândit?
Nu te plătesc ca să gândești.
Trebuie refăcut.
- Refăcut? - Exact.
Ia-o. Scoate-o afară și fă-o din nou.
O clipă.
Intră.
Ați dori ceai și prăjitură?
Sigur.
Unde naiba e furculița pentru desert?
- Furculița? - Da.
V-aș fi adus una, dar nu mi s-a părut potrivit.
E nebărbătesc.
E feminin.
Pe de altă parte, furculița asta e foarte practică.
E ca și un cuțit și o furculiță, laolaltă.
Prăjitura o ții cu o mână și o tai cu cealaltă.
După care, mănânci, cu furculița.
Nu e un gest feminin. E mai rafinat.
Se spune că bolșevicii, în timp ce devastau Rusia,
ca să distingă între băieți și bărbați,
sau între burghezi și proletariat, trimiteau un băiat.
Înainte să ardă o casă, îl trimiteau înăuntru,
ca să fie siguri că au furculițe pentru desert.
Nu e adevărat.
Asta mi-a povestit cineva.
Bună.
- Bună. - Bună.
Oare mă puteți ajuta?
S-a murdărit foarte tare.
Ați atins-o cu mâinile murdare.
- Ar trebui să vă spălăm pe mâini. - Ai dreptate.
Înseamnă că ești foarte talentat.
Probabil.
Jerome credea că eu i-am declarat război.
Deseori, mă conducea în oraș, doar ca să îi țin haina.
- Acolo. - Unde?
În spatele mașinii verzi.
- E prea mic. - E destul loc.
L-am văzut, dar nu încape.
E destul loc.
Fir-ar!
Nu.
Mă lași pe mine?
- Să te las pe tine? - Sunt expertă la parcări.
Ai văzut că am încercat, Joe. Nu e suficient loc.
Mă lași pe mine?
Vrei să încerci?
N-ai decât.
Cam pe atunci, în mine a avut loc o schimbare dramatică.
În tot haosul, eu vedeam un fel de ordine.
Ceva nu era bine.
Voiam să fiu un obiect de-al lui Jerome.
Voiam să fiu ridicată
și lăsată jos, în continuu.
Voiam să fiu răsfățată de mâinile sale,
după un ritual sofisticat, pe care nu îl înțelegeam.
Avea mâini puternice?
Da, dar acum nu era vorba doar de mâinile sale.
Parcă totul era diferit la el.
Desigur, nu era adevărat și eu știam asta.
Mă mustram singură pentru că îl priveam într-o lumină nouă.
Dragostea e oarbă.
Nu, e mai rău de atât.
Dragostea distorsionează.
Și, mai rău,
dragostea e un lucru care vine fără să-l ceri.
Eu le ceream și le impuneam bărbaților să îmi ofere erotic.
Dar dragostea asta idioată...
M-am simțit umilită de ea,
cu toate minciunile ei.
Eroticul înseamnă a spune "da".
Dragostea îți înfășoară în minciuni instinctele de bază.
Cum să spui "da", când vrei să spui "nu", și invers?
Mi-e rușine de halul în care am ajuns.
Dar eram depășită.
- Știi ce faci acum? - Ce fac?
Îți aperi personalitatea.
Credeam că vrei să o scoți la lumină.
Am început din nou să mă plimb.
Mă plimbam prin pădure.
Pădurea copilăriei mele.
Făceam de nenumărate ori, aceeași plimbare.
Dreapta, după poartă,
și dreapta din nou, după frasin,
copacul cu cele mai frumoase frunze din pădure.
Treceam pe lângă doamna cu cățel,
și bătrânul de pe bancă.
Eram prinsă în gânduri despre Jerome și eleganța lui stângace.
În acest timp, când eram cu alți bărbați,
le-am interzis să mă atingă cu mâna.
Apoi, am încetat să mai fac sex.
Încercam tot timpul să mă întâlnesc cu el.
Am aflat unde locuia,
dar niciodată nu îndrăzneam să-i sun la ușă.
Am încercat să compun o scrisoare, în care îi spuneam ce simt pentru el.
Doar după o lună am adunat suficient curaj să i-o dau.
Mă scuzați. Nu e biroul lui Jerome?
Din fericire, nu a fost și nu va fi vreodată biroul lui Jerome.
Nepotul meu mi-a ținut locul, cât timp am fost bolnav.
Scrisoarea era pentru el?
Da.
Dă-mi-o mie și va ajunge la el.
Nu știu exact când. A plecat de ceva timp.
Nu înțeleg cum își finanțează tinerii dorința de a călători.
A plecat?
Ne-a părăsit.
Se lăuda cu o călătorie în jurul lumii și mărițiș.
Mărițiș?
Da.
Mi-a luat secretara și a părăsit cuibul.
Liz.
Iar slujba ta?
Unchiul lui Jerome avea pretenții mai mari.
Așa s-a terminat dragostea?
Poate că nu e atât de simplu.
Ajungem la asta mai târziu, cum se spune în romane.
Jerome a dispărut?
Da.
Am încercat să-l păstrez în felul meu, mental,
în timp ce mă masturbam în metrou, lângă alți oameni.
- Te masturbai pe banca din metrou? - Sigur că da.
- Îmi făcusem un puzzle. - Un puzzle?
Căutam detalii care îmi aduceau aminte de Jerome, la ceilalți pasageri.
Dar pe termen lung,
n-am reușit să-i rețin detaliile, oricât aș fi încercat.
Așa funcționează memoria. Reținem siluete.
Detalii esențiale.
Nu e tocmai un lucru rău.
Dar iarna, siluetele sunt diferite, mai ales la copaci.
Tata se lupta cu ghidurile sale despre floră și tipuri de copaci.
Iarna putem vedea sufletele copacilor.
Vara totul e verde, ca în basme,
dar iarna, trunchiurile și crengile ies în evidență
Uite cât de îndoite sunt.
Crengile duc toate frunzele spre spre soare.
E o luptă grea pentru supraviețuire.
M-a surprins când a spus
că trunchiurile dezgolite sunt sufletele copacilor.
Nu obișnuia să gândească metaforic.
Chiar el spunea că preferă științele empirice.
Iar după Jerome?
Să spunem că...
Am reacționat agresiv.
Cum?
Am intensificat vânătoarea de bărbați.
Știi ușile cu senzor, care se deschid singure?
Imaginează-ți că gaura mea era la fel, dar cu un senzor foarte sensibil.
Deschizătura mea sensibilă
mi-a permis să-mi dezvolt studiile morfologice,
de la frunze la organe genitale.
Am pornit într-o călătorie, așa cum s-ar spune în povești,
tărâmul sculelor mari și negre,
tărâmul sculelor mici și galbene, și tot așa.
M-am războit și cu nenumărate scule circumcise.
Știai că dacă pui la un loc toate prepuțurile tăiate din istorie,
s-ar întinde până pe Marte și înapoi?
Doamna H.
CAPITOLUL III DOAMNA H.
Am ajuns să-mi strâng un cerc numeros de bărbați
și aveam dificultăți în a-i distinge.
Bună, scumpete. Vrei să ne întâlnim?
Sunt Fisher. Mă gândesc la tine și la ce ai spus.
Să nu crezi că sunt supărat.
Joe, sunt Rob. M-am simțit foarte bine cu tine. Sună-mă.
Joe, ți-am lăsat câteva mesaje. S-a întâmplat ceva?
Am renunțat să țin minte individual fiecare relație.
Era imposibil
și era imposibil să prezic ce voiau să le spun.
Așadar, am inventat o metodă.
Era un joc al șansei.
Dacă pica unu, răspunsul era foarte drăgăstos.
Doi, un răspuns mai puțin pasionat, dar pozitiv.
Tot așa, până la cinci, care însemna respingere.
La șase, nu le răspundeam.
Eddie, sunt eu.
M-am gândit mult la noi și mai bine îi punem capăt. Pa.
Cu ajutorul metodei,
nu trebuia să-mi fac griji pentru fiecare relație în parte.
Bună, Patrick. Sunt Joe.
În schimb, deveneam imprevizibilă,
iar asta îi înnebunea pe bărbați.
Ești foarte enervant.
Nu vreau să te mai văd. Te rog să nu mă mai suni.
Sună stresant.
Așa a fost.
Din fericire, aveam un carnețel pentru relaxare.
Când aveam nevoie de confort sau liniște,
luam ierbarul și priveam frunzele preferate.
Frasinul, plopul tremurător și teiul.
Când ai de a face cu un număr mare de iubiți,
fiecare are calități distincte.
H era al naibii de lipicios.
Trebuie să pleci. Am oaspeți la cină.
Dar vine doar la șapte.
Așa e, dar nu mai e mult până la șapte.
Mă iubești?
A trebuia să vină la șapte, și trebuia să scap de H.
Te iubesc prea mult.
Mă ții în promisiuni,
dar acum înțeleg că nu îți vei părăsi familia pentru mine.
E trist,
dar e alegerea ta.
Nu mă încântă gândul că trebuie să te împart.
Așadar, mai bine ne despărțim.
La revedere.
Îți urez o viață frumoasă.
Draga mea,
sunt al tău.
Am părăsit-o.
- A intrat? - Da.
Ușa e închisă?
- Bună. - Bună.
Îmi pare rău.
Am promis că nu urcăm.
Voiam să fim siguri că a ajuns în siguranță,
acum că a luat marea decizie.
Îi lași pe copii să îl conducă înăuntru?
Sigur.
Ce apartament frumos.
E foarte boem.
Era să uit.
- Îți trebuie cheia de la mașină. - Nu, nu-mi trebuie mașina.
Ba da.
Îi place mașina.
- Haide, ia-o, te rog. - Nu vreau mașina, ce dracu'!
Nu-i nimic.
Ne întoarcem cu autobusul.
Copiii trebuie să se obișnuiască cu transportul în comun, nu-i așa?
Desigur, nivelul lor de trai nu va mai fi la fel...
- Ce ai aici? - Un cadou.
O pernă cusută de el.
- Pentru cine e? - Pentru tati.
Te deranjează dacă îi spun "tati", părintelui lor, în casa ta?
Dacă vrei, îi pot spune "el",
sau "bărbatul", simplu.
Prima mea reacție a fost să vă interzic să-i mai vedeți pe copii,
dar m-am răzgândit.
E mai bine ca tatăl să confrunte persoanele cărora le-a distrus viața.
Dă-i tatălui tău cadoul.
Micuțul a cusut o mașină.
Poate că nu se vede bine,
dar poți vedea multe cu ochii sufletului.
Oricât de irelevant ar fi.
Aș putea să le arăt copiilor patul curviei?
La urma urmei, și ei sunt implicați în asta.
Trebuie să-l vedeți, nu?
Să vizităm locul preferat al tatălui vostru!
Haideți, băieți.
Deci aici se întâmplă magia!
Țineți minte această cameră, mai ales patul.
Vă va fi de ajutor, la ședințele de terapie.
Uite cum aberez despre terapie, fără să mă gândesc la costuri.
Sper să nu crezi că am venit să cerșim.
Îmi pare rău.
Îmi pare rău!
Mama se comportă prostește.
Să bem un ceai.
Tatăl copiilor preferă ceaiul cu două cuburi de zahăr.
Răspund eu.
Nu, te rog...
- Bună. - Bună...
Da?
Ce frumos! Minunat.
Băieți, veniți aici.
Devine interesant.
- El e fiul meu. - Salut.
Privește-l în ochi.
- Sunt Andy. - Prieten de-al lui Joe?
- Da. - Vă cunoașteți de mult?
Nu de foarte mult.
- Nu? - Nu.
Un "ménage a trois".
Foarte exotic, deci...
Sunteți deschiși la minte.
La capitolul ăsta, am eșuat.
Nu neg.
Băieți, e momentul să fiți atenți
și să întrebați orice doriți.
Pentru că sper
să nu mai aveți vreodată de a face cu astfel de oameni sau situații.
Nu aveți întrebări?
Nu? Pot să încep eu?
Oare câte vieți credeți că are timp să distrugă, într-o singură zi?
Cinci?
Cincizeci?
Câteva sute?
E o mare neînțelegere.
Băieți,
eu nu-l iubesc pe tatăl vostru.
O spune doar ca să ne simțim bine. Sigur înțelegeți.
Totuși, dacă ar fi doar o glumă...
Dacă ar fi cu adevărat o glumă, de ce ar fi una atât de crudă?
Nimeni nu poate fi atât de crud.
Să destrami o plasă de sentimente, țesută în 20 de ani,
nu e o glumă, vă asigur.
Se spune că al treilea e în plus.
Cred că șapte e o mare provocare pentru domnișoară.
Cu greu îmi pot imagina că ea se poate bucura de singurătate.
Să profităm de ocazie și să plecăm,
înainte să devină grotesc.
Nu! Întoarce-te!
Vrei ca tatăl tău să aibă mustrări de conștiință?!
Cum ți-a afectat viața acest episod?
Deloc.
Deloc?
Nu.
Omleta se face doar dacă spargi ouă.
Așa e.
Unii oameni dau vina pe vicios.
Alții îl compătimesc pe vicios.
Viciul meu izvora din dorință, nu din necesitate.
Asta ai crede, nu?
Dorința asta a distrus totul în jurul meu, oriunde mergeam.
Viciul poate rezulta
în absența empatiei.
Nu te poți lupta cu leii în timp ce ștergi nasul copiilor.
Pentru mine, nimfomania însemna cruzime.
Ești foarte încăpățânată.
Dar tu?
Cum te-ai simțit atunci?
Te-ai simțit bine sau te-ai simțit rău?
Dna H avea dreptate cu singurătatea.
Aș minți dacă aș spune că am avut parte de ea.
Ai fost cu atâția bărbați, dar te simțeai singură?
Nu voiam să-ți povestesc asta, dar m-ai momit într-o capcană.
Era o certitudine.
E groaznic că totul e atât de trivial!
La șapte ani, am fost operată.
Nu a fost grav, dar am fost anesteziată.
Îmi administraseră medicamente și mă simțeam bine.
Dar când am privit sala în care se pregătea operația,
parcă trebuia să trec printr-o poartă impenetrabilă.
De una singură.
Mai era ceva, pe lângă dorul de mamă.
Nu cred că mi-a lipsit tata, chiar dacă el era cel cumsecade.
Parcă eram singură în univers.
Parcă trupul meu era plin de lacrimi și singurătate.
Tot nu am dreptul să te compătimesc?
Continuăm?
Ce citești?
Nu prea citesc.
Îl redescopăr pe Edgar Allan Poe.
Nu îl cunosc.
A fost un om foarte chinuit de neliniști.
A murit în cel mai terifiant mod pe care ți-l poți imagina.
L-a răpus delirium tremens.
Apare dacă te oprești subit din băut,
după o perioadă lungă de alcoolism.
Corpul intră în șoc hipertensiv.
Ai cele mai groaznice halucinații,
precum șobolani, șerpi, și gândaci, care ies din podea.
Sau viermi târându-se pe pereți.
Întreg sistemul nervos intră în alertă maximă
și ești cuprins constant de panică și paranoia.
Apoi, cedează sistemul circulator.
Dar panica și groaza rămân, până la momentul morții.
Știu ce e delirium.
În timpul unei zi posomorâtă de toamnă,
când norii coboară apăsător din ceruri,
străbăteam singur, călare, un petic trist de țară.
Iar sub lăsarea umbrelor de seară,
m-am găsit în fața melancolicei case Usher.
CAPITOLUL IV DELIRIUM
Bună, tată.
Bună, dragă.
Cum ești?
M-am certat cu mama.
Ea nu vine.
Nu te mai certa cu ea.
Știi că lui Kay nu-i plac spitalele.
Știu că nu vine.
Ne-am spus tot ce era de spus.
Eu și Kay ne-am luat rămas-bun acasă. Nu vreau să vină aici.
Nu pot accepta asta.
Trebuie.
E o jigodie proastă și lașă.
Nu e așa.
- Ba da. - Nu.
Ba da, dar tu nu ai înțeles asta.
Nu ți-e frică?
Nu.
Cum așa?
I-am văzut pe mulți murind.
Epicur a spus ceva despre frica de moarte.
Cât timp existăm, moartea nu a venit.
Când moartea a venit, nu mai existăm.
Știu ce se va întâmpla.
Dar știu și ce medicamente au doctorii la dispoziție.
Așadar, nu.
Nu mi-e frică.
Fetiță frumoasă...
Tată frumos.
- Kay! - Ușurel!
Kay...
Totul va fi bine.
Vrei să facem o plimbare?
Rămân eu cu tatăl tău.
Rămâi?
- Rămâi aici? - Da.
Frunze de frasin.
Unde le-ai găsit?
Erau în parc.
Chiar e cel mai frumos copac din pădure.
Dar tată,
cum îl recunoști iarna?
Ți-am spus de sute de ori.
Nu țin minte.
Când frasinul a fost creat,
ceilalți copaci au fost geloși.
A fost cel mai frumos copac
din pădure.
Avea cel mai puternic lemn.
Reprezenta Arborele Lumii în mitologia Nordică.
Nu aveai ce să-i reproșezi.
Când ceilalți copaci
au văzut mugurii negri ai frasinului,
au început să râdă.
"Priviți!"
"Frasinul și-a băgat degetele în cenușă."
Tati!
- Ce? - Tati, ce se întâmplă?
Sunt eu. Ce s-a întâmplat?
Ajutor!
Gata.
E bine.
Gata, e bine.
E-n regulă.
Cheamă doctorul. Totul e bine.
Trebuie să-l legăm.
Ce faceți?
Ce îmi faceți?
Joe, ce îmi faci?
Joe!
Ia o pauză.
Nu te supăra, mă poți ajuta să curăț...
Sunteți bine? Nu vă faceți griji.
Trebuie să schimbăm așternuturile.
Gata?
Când a murit, toate sentimentele m-au părăsit.
Asta e de înțeles.
Nu știu ce s-a întâmplat cu mine.
A fost foarte jenant.
Jenant?
Nu înțeleg.
M-am udat.
Știu că îți place să te prezinți într-o lumină negativă.
Ești înclinată să crezi că ești mai rea decât cei din jur.
Dar din această poveste nu rezultă asta.
E obișnuit să ai reacții sexuale în situații de criză.
Poate ți se pare rușinos,
dar în literatură găsești exemple mult mai grave.
- Văd că asculți muzică. - Da. Îmi place foarte mult.
Să caut o casetă?
Nu, vreau să ascult caseta care e înăuntru.
Am ascultat-o foarte mult, în ultima vreme,
dar nu e o înregistrare completă.
Ce e?
Bach, din partiturile pentru orgă mică.
"Ich ruf' zu dir, herr Jesu Christ."
Tema a fost un imn religios,
dar Bach l-a rearanjat și l-a înfrumusețat.
A fost un maestru al polifoniei, dacă știi ce înseamnă.
E încă un lucru pe care nu îl știu.
Polifonia e un fenomen european, din Evul Mediu.
Polifonia înseamă că fiecare voce are propria linie melodică,
dar se creează o armonie.
Predecesorul lui Bach, Palestrina,
a compus multe opere, în același timp, pentru mai multe coruri,
abuzând de polifonie.
După mine, Bach a perfecționat expresia melodică și armonia.
A amestecat totul cu o fascinație subtilă pentru numere,
mai ales Șirul Fibonacci.
Sunt numerele care încep cu zero, apoi unu.
Se obțin prin adunarea celor două numere anterioare.
Zero plus unu egal unu, unu plus unu egal doi,
doi plus unu egal trei, trei plus doi fac cinci,
cinci plus trei fac opt, opt plus cinci fac 13.
Au o conexiune interesantă cu Pitagora și Secțiunea de Aur.
Căuta o metodă divină în artă și arhitectură.
La fel cum tritonul,
cel cântat de voi la pian, avea conotații satanice.
Suma numerică a numelui lui Bach e 14,
cifră folosită des în compozițiile lui.
Ce e interesant la numele lui Bach,
e că numerele asociate literelor sunt numere Fibonacci.
Această operă are trei voci:
basul,
baritonul, cântat cu mâna stângă,
și tenorul, cântat cu mâna dreaptă.
Se numește "cantus firmus", sau "melodia fixă".
Împreună, cele trei voci creează polifonia.
În mod normal, o nimfomană e văzută ca o persoană care nu se satură,
așadar, face sex cu multe persoane.
E adevărat. Dar ca să fiu sinceră,
eu o văd ca pe un amalgam de experiențe sexuale diferite.
În acest fel, am un singur iubit.
CAPITOLUL V ȘCOALA DE ORGĂ MICĂ
Pentru că muzica e pe trei voci, voi vorbi doar despre trei iubiți.
Basul e ușor, îl chema F.
F avea o mașină roșie, cumpărată la mâna a doua.
Făceam sex cu șapte sau opt bărbați în fiecare noapte.
Programul era dificil, organizat cu precizie.
F era un om bun.
Dacă era programat la ora zece,
venea pe la nouă și parca în stradă.
Zâmbeam, de fiecare dată când îl vedeam.
Deseori mi-era milă de el și îi ofeream o cafea,
până terminam cu cel dinaintea lui.
Nu știu de ce am ales să-ți spun despre F,
dar el era reconfortant.
Știa exact ce îmi doream, când făceam sex.
Ba mai mult,
când făceam sex, avea loc un fel de telepatie.
Fără să vorbim, știa exact ce voiam,
unde să mă atingă și ce să facă.
Cea mai sacră sarcină pentru F era orgasmul meu.
Apoi, lebedele au răspuns cu aceeași voce.
I-am acordat privilegii pe care alții nu le aveau.
Fără discuție, F era basul:
monoton, predictibil și ritualist.
Dar era și fundația, atât de importantă,
chiar dacă, de una singură, nu însemna mare lucru.
G era foarte diferit.
Singurul după care așteptam și voiam să aștept.
Când ajungea și îi deschideam ușa, nu intra imediat.
La fel ca o pisică, dacă îi deschizi ușa.
Când ușa i se deschide, are la dispoziție tot timpul din lume.
Dar el nu era o simplă pisică.
Era ca un jaguar, sau leopard.
Se mișca asemeni lor, iar asta mă excita la extrem.
El deținea controlul. Așa era cu el.
În ciuda succesului cu care administram logistica;
să aranjez chiar și zece satisfaceri sexuale pe zi,
plus o slujbă cu normă întreagă, tot eram predispusă la tristețe.
Când viața îmi permitea anumite pauze,
obișnuiam să fac plimbări.
Repetatele plimbări au devenit o metaforă pentru viața mea:
monotone și fără rost.
Exact ca mișcările unui animal într-o cușcă.
În principiu, toți așteptăm permisiunea de a muri.
Nu. Nu, nu, nu.
Coincidențele cu Jerome par complet nerealiste.
Mai întâi, te angajează întâmplător ca asistentă,
apoi găsești prin pădure poze cu el.
Pe lângă asta, vă și întâlniți.
Apoi, asemeni unui zeu, te ridică la el, în ceruri.
Dumnezeule...
Jerome era acolo fiindcă s-a certat cu soția lui,
care, din furie, a rupt pozele lor, făcute în călătorii.
Nu știu dacă pot crede asta.
Și cum crezi că vei înțelege mai bine povestea mea?
Crezând în ea, sau nu?
Ai dreptate. Poate totul are o morală.
"Ingredientul secret al sexului e dragostea"
A treia voce, ingredientul secret.
"Cantus firmus."
Pătrunde-mi toate orificiile.
Ce s-a întâmplat?
Nu simt nimic.
Nu simt nimic...
SFÂRȘITUL VOLUMULUI I
Traducerea și adaptarea: Alex C - titrări team
Sincronizarea: sky @ Titrari Team
Subtitrare downloadata de pe www.RegieLive.ro Portalul Studentesc Nr. 1 in Romania