Parkmen.
Hej, vojniče.
Ovo je Parkmen.
Rekli su mi da te zovem kad stignemo u Parkmen.
- Ko ti je to rekao? - Momci koji su te ubacili u autobus.
Rekli su mi da je Parkmen tvoj rodni grad.
- Je I' tako? - Da.
Bio je.
- Samo ove dve torbe? - Da.
Ne, hvala. Imaš li vremena za pivo?
Ne, hvala. Lonako još ništa ne radi.
Hej, kuda ćeš?
Hteo si da odeš bez mene, a?
Vidi, dušo, malo je prerano za...
E, to mi se sviđa. Pozoveš nekog da pođe na put sa tobom, a onda...
Čekaj, čekaj... Ja sam te pozvao?
Da nisi, zar misliš da bih pošla?
Šta sam ja, neki propalitet?
Gilly's Green Room, Čikago.
Bila sam sa Rejmondom.
- Rejmond. Rejmond? - Momak koga si si udario.
- Oh, da. - Sećaš li se sada?
- Voleo bih to da zaboravim. - Dejv, baš si bio fin prema meni.
- Vidi... - Znaš šta?
Sad bi mi trebao udoban krevet. Šta kažeš?
Šta kažeš da odemo da odmorimo...
a posle da odemo da upoznam tvoju porodicu?
To je najveći kompliment koji momak može dati devojci.
Da je pozove da se upozna sa njegovima. - Vidi, vidi, lepojko...
Žao mi je zbog ovoga, ali ovo nije grad za devojku poput tebe.
- Ne želiš me ovde? - Ne, nisam to rekao.
Samo, ja ovde moram da obavim neke stvari, znaš?
Zašto ne odeš negde da se malo odmoriš i osvežiš?
Autobus polazi u podne ili 12:30, nemam pojma.
Ne moraš to da radiš, Dejv.
Pa, odveo sam te prilično daleko.
50 dolara.
Vidi, stvarno mi je žao.
Ali znaš, kad momak popije malo više...
i upozna devojku i... znaš već...
Ti si dobra cura, sviđaš mi se.
Čuvaj se.
Ćao.
Zadremao sam.
- Mogao sam opljačkati ovo mesto. - Da, ako ti trebaju markice.
- Želim najbolju sobu koju imate. - Po 7.50 dolara dnevno?
Obećao sam sebi da ću uzeti najbolju sobu ako budem morao da se vraćam ovde.
101.
- Hirš? Da li ti je rod Frenk Hirš? - Brat.
- Nisam znao da ima brata. - I ja sam počeo isto da se pitam.
- Ne ličiš na njega. - Hvala.
Ovuda.
- Još nešto, g. Hirš? - Da, donesi mi posudu s ledom.
I...
imam ovde bankarsku menicu na 5500 dolara. Odnesi je...
u "Građansku Nacionalnu banku". Čim otvore, deponuj je.
- 5500? - Tačno.
I uzmi mi par flaša viskija. Bilo koji.
Rekao si... "Građanska Nacionalna"?
Da.
Zar tvoj brat Frenk nije u Odboru u drugoj banci?
- "Parkmen štednja i zajmovi"? - Da, verujem da jeste.
Neću moći da odem pre nego što portir dođe ovde.
Ali banke se ne otvaraju pre 10 sati.
U 10 će biti dobro. Odlično.
To je vrlo popularna šara, g-đo Stivens.
- Dobro jutro, dame. - Dobro jutro.
Nemojte mi reći da već pazarite za svadbu. - Samo gledamo neke srebrne
šare. - Virdžinija, nisam imao prilike da ti čestitam.
- Hvala. - Da li si našla nešto što ti se dopada?
Pa, Virdžiniji se sviđaju moderni, a ona je ta koja se udaje.
- Ali meni se to ne sviđa. - Lično, preferiram tradicionalne,
ali mnoge diskriminišuće dame naručuju moderne ovih dana.
Al, daj da im pokažemo Tobijevu šaru. Sladak dizajn.
Frenk, upravo sam čula da se tvoj brat Dejv vratio u grad.
Zar to nije uzbudljivo?
Vidite, ima klasične linije, ali ipak poseduje jednostavnost modernog.
Frenk. Rekoh, zar nije uzbudljivo što se tvoj brat Dejv vratio?
Oh, Dejv. Naravno da jeste. Baš dobro da se vratio.
- Pretpostavljam... - Dame, samo se opustite...
- Al, pobrini se za njih. - Potrudiću se, g. Hirš.
Oh, samo malo. Evo stiže.
- Dobro jutro, g. Hirš. - 'Juto, Edit. - Za vas je.
- Ko je? - Ned Dikon. Kaže da je važno.
To znači da je njemu važno.
Zdravo, Ned. O čemu se radi?
Da li si čuo da se tvoj brat Dejv vratio u grad?
Naravno. On... Jutros me je nazvao.
Da li ti je brat rekao da je deponovao preko $5000 u drugu banku?
Oh?
Frenk, tebi, kao direktoru "Parkmen štednje" to sigurno ne ide u prilog.
Siguran sam da je pomešao banke.
Da, znam to, Nede.
Znam da si me ti tu postavio.
Oh, svakako. Budi siguran da ću to srediti.
Da.
Da. Doviđenja.
- Nešto nije u redu, g. Hirš? - Oh, ne, ne. Sve je u redu.
- Dejv? - Uđi, pogodio si.
- Kako si znao da sam ja? - Očekivao sam te.
Dejv, stara kuko, dobrodošao kući!
- Sedi. - Drago mi je što te vidim, dečko.
- Puno vremena je prošlo. - 16 godina. - Oh, sram te bilo.
Za 16 godina nisi poslao ni razglednicu.
Nisam mislio da brineš za mene.
Dobro izgledaš, Dejv.
Znam, znam, teško je na vrhu.
Ali kao što kažu: "Svako zašto ima svoje zato."
Možda gubiš kosu, ali nisi izgubio oštroumnost.
- Hoćeš li piće? - U 10:30 izjutra?
Ne gledam na sat.
Šta je bilo sa tvojim pisanjem? Kad smo videli tvoje ime u štampi,
bar smo znali da si živ. - Batalio sam. - Zašto? Dobro ti je išlo.
- Imao si neke... - Je I' matori živ? - Oh, pa ti ne znaš?
Ne, ne, Bog da mu dušu prosti. Preminuo je pre 4 ili 5 godina.
Pred kraj je postao nemoguć.
- Piće, a? - Pa, šta bi drugo?
Kakva familija. - Oh, čekaj samo dok vidiš novu generaciju, Dejv.
Imaš bratanicu, prava je dama.
Nego, zašto ne bi spakovao stvari i smestio se kod kuće?
Imam puno prostora. Siguran sam da imamo.
Ne, hvala, Frenk. Ovde sam se lepo smestio.
Pozvaću Agnes da joj kažem da izvadi teletinu iz zamrzivača.
- Večeraćeš sa nama. - Izvini, Frenk, imam druge planove.
Oh... Pa, kakvi su ti planovi, Dejvi?
Zašto si odlučio da se vratiš u Parkmen?
Izbrbljao sam se pred par mojih pijanih drugara...
i rekao im gde sam rođen. Šta je tu loše? Parkmen je tvoj dom.
Kako si znao da sam ovde?
Praktično svi u gradu su pre mene znali da si došao.
Mogao si mi se javiti, Dejv. Bar toliko mi duguješ.
Dugujem ti više od toga. Da budem precizan, 410 dolara.
Napisao sam ti ček.
Za šta je to?
To je za smeštaj i ishranu u domu za dečake kod gospođe Dilman.
$3.50 nedeljno, od moje 12-te godine do kraja boravka tamo.
- Nije valjda da još kukumavčiš o tome. - Ne kukumavčim. Zahvalan sam.
Bio sam u boljoj situaciji od većine dece. Imao sam velikodušnog starijeg
brata. Bio sam, što se kaže, polu-siroče.
Šta si očekivao od mene, kog đavola?! Da preselim celu porodicu kod mene?
Znaš da sam se baš u to vreme oženio sa Agnes.
Zaboga, Dejv, sada si odrastao čovek.
Znaš da čovek mora živeti svoj život.
- Kako je Agnes, Frenk? - Oh...
Dejvi, radio sam ono za šta sam mislio da je ispravno.
Niko ne bi mogao više od toga.
Znam da ti je bilo teško, ali šta misliš, kako sam se ja osećao?
Što sam te dao u dom. Mog jedinog brata. Nisam ja od kamena, Dejv.
Da samo znaš koliko noći nisam mogao da spavam.
Tvoja priča me je ganula do suza. Uzmi ček. - Oh, ma daj.
Uzmi. - U redu, ako ćeš se zbog toga bolje osećati.
Neću da se svađam sa tobom, Dejv. Život je isuviše kratak.
Zašto ne doćeš na večeru kod nas? Baš bih to voleo.
Neće biti čudno ako ne dođeš, ali, znaš...
hoćeš li mi to učiniti? U koliko sati? Znači, doći ćeš?
Ako si siguran da Agnes neće povratiti. Nisam joj omiljeni rođak.
Oh, šta to pričaš. Nađimo se u radnji oko 5.
A ja ću javiti Agnes da pripremi nešto posebno. Važi?
Dejv, u vezi one tvoje šale, što si stavio lovu u drugu banku.
- Znaš, to je... - Očekivao sam da će te to slomiti.
- Vidimo se u 5. - Vidimo se.
Ne, Frenk. Oh, ne.
Ne želim ga u mojoj kući.
- Ali, Agnes, on je moj brat. - Zar nemaš nimalo ponosa?
Pošto je došao ovde i namerno te ponizio?
I one...
Sve one bljuvotine koje je napisao o meni u svojoj knjizi.
To je bilo odvratno i pakosno...
Zašto stalno insistiraš da je pisao o tebi?
Agnes, to je bio samo roman, za ime Boga.
To niko nije čitao. Zaboravljeno je.
Agnes!
Čemu ova rasprava? Već sam ga pozvao. On dolazi.
Dobro, onda ne očekuj da ćeš me naći ovde.
Povešću Doun, mi ćemo večerati u klubu.
Ja... Frenk, ne...
Frenk, prekidam ovu diskusiju.
Ovo ne liči na tebe, draga. Brat.
Zar misliš da Ijudi neće primetiti kako se ophodimo prema njemu?
Misliš da neće pričati o tome? Molim te, dušo...
Ma, čekaj malo! Budimo pošteni!
Da li sam ja nešto rekao kada je onaj grebator od tvog rođaka dolazio?
Pušio je moje najbolje cigare, jeo k'o svinja. Jesam li ti nešto rekao?!
Agnes!
Zdravo, Džo. Juče sam srela Mili, rekla mi je da te podsetim.
Dejvid! Dejvid Hirš! Vidimo se kasnije.
Ne sećaš me se?
Džejn Barkli, držala sam prodavnicu slatkiša dole u ulici Čester.
Naravno.
Samo tu smo mogli uzimati lizala na veresiju.
Oh, da. Zato ja danas radim kao čistačica po kućama.
Znaš kod koga radim? Kod tvog brata, Frenka.
On je baš dobio džek-pot. Moja ćerka radio kao njegova sekretarica,
on je tretira kao da je član porodice.
- Je li toliko dobar? - Pa, naravno.
Učinićeš mi uslugu? Zaboravi da si me video da izlazim iz Smitijevog kafea.
- Znaš, svratila sam na pivo na brzaka. - Jesi li za još jedno? - Iskreno, jesam,
ali ne, hvala, moram da idem.
Moram reći da si postao uredan momak, Dejv.
- G. Hirš, htedoh reći. - Još uvek Dejv.
Hvala ti, Dejv.
- I hvala ti za lizala. - Ne spominji to, ne spominji.
Hoćeš da izgubim licencu zbog tebe? Idi u prodavnicu.
Smiri se, čoveče. Rekoh ti da sam prošle nedelje napunio 21 godinu.
Čestitam. Prestani više da me gnjaviš.
Čisti.
Drgar, hoćeš li mi naručiti?
Onaj "Old Eagle" tamo.
Večaras imam opasan sudar. To je baš dobro.
Je li ti neko ikada rekao da viski piju samo muškarci? Idi kući kod mame.
Ovi današnji klinci.
Glupak. U njegovim godinama meni nije bio problem da šljokam.
Dozvolite da vas častim pićem, g. Hirš.
Izvolite, sipajte još jedan.
- Kako znate ko sam ja? - Čuo sam da ste u gradu. U uniformi.
Određena sličnost sa porodicom. Time ne mislim ništa loše.
Poznajete mog brata? - Pa, baš mi i ne šalje čestitke za Božić.
Ja sam Bama Dilert.
- Šta mogu učiniti za vas, g. Dilert? - Ništa.
Samo sam hteo da vam poželim dobrodošlicu u Smitijev sat za koktele.
Izgleda da ste starog Frenka uboli baš tamo gde boli.
Znate, to što ste uložili novac u suparničku banku.
- Ovde se vesti baš brzo šire. - Jedino to u ovom gradu ide brzo.
Igrate li karte, g. Hirš?
Pomalo. Zašto? Par momaka i ja...
povremeno odigramo po neku partiju pokera. Trebalo bi nam sveže krvi.
I svežih para.
- Vi ne okolišate. - Trudim se.
Ali morate znati da smo mi obični provincijalci.
Mi ne znamo sve finese igre.
Ali želimo da učimo. A to se može naučiti od momka koji štedi svoj novac.
Tu lovu sam osvojio od par momaka. - To je još pametnije.
Ako ste zainteresovani, večeras će se igrati. Ovde, u Smitijevoj sobici.
- Možda ću navratiti, g. Dilert. - To mi se dopada, g. Hirš.
- Kupi za ovo baraku od lima. - Hvala.
Šta vas zanima, gospodine?
- Imaš li nosne minđuše (brnjice)? - Hm?
Ništa skupo. Znam jednu malu iz Konga.
Postala je nestašna.
- Dejv? - Da. - Oh, izvoli.
Samo da zaključam sef.
Odmah dolazim.
- Lepa ti je ova prostorija. - Oh, hvala.
Ovo je moja sekretarica, g-đica Barkli.
Ovo je moj lutajući brat, Dejv.
- Kako ste, g. Hirš? - G-đice Barkli.
Pa, sve je gotovo. Posle tebe.
- Ćao, g-đice Barkli. - Doviđenja, g. Hirš.
Ovamo.
Imali smo strahovitu borbu da izguramo ovo.
Kao što znaš, ja sam u Gradskom veću.
Neko vreme je bilo vrlo neizvesno.
To bi mnogo značilo za grad. Donelo bi puno posla.
Ta devojka... veoma je privlačna.
- Koja devojka. - Tvoja sekretarica.
Nisam ni primetio. Uveo sam pravilo da se ne... sa zaposlenima.
Ako ti nešto pada na pamet, zaboravi.
- Ona je izuzetno dobra devojka. - Sve devojke su dobre, brate. - Da.
Tu ti neću protivrečiti.
Čudno je što ću to pitati rođenog brata, ali...
nisi oženjen, zar ne?
Ne. Znači, moraćemo da ti nađemo devojku.
Odlično. Može li još večeras?
Jesi li se odlučio šta ćeš raditi pošto si završio sa vojskom?
Naravno. Odlučio sam da više nikad ne idem u vojsku.
U ovom gradiću ima mnogo mogućnosti, Dejvi, ali kada bih ja
danas kretao iz početka, odlučio bih se za neki veliki grad.
Tamo ima više prostora.
- Navodiš me da odem odavde? - Ne, ne, Dejvi.
Hteo sam da kažem da čovek treba odabrati mesto za sebe,
a ne da luta po svetu.
- Zar to nisu rekli i Kolumbu? - Da. Ali on nije umro kao bogat čovek.
Dobro.
- Dome, slatki dome. - Boga ti poljubim.
- Zar ovo nije stara Karmajklova kuća? - Da. Malo smo preuredili.
Pretpostavljam da je ovo prilično veliko za Agnes?
Oh, htedoh da ti kažem, ona je na sastanku Saveta žena...
u vezi stogodišnjice Parkmena. Organizovana večera i...
Znači, Agnes neće biti ovde?
Pokušala je, ali znaš kako je s tim stvarima.
Nije mogla da otkaže to. Bila je baš razočarana zbog toga.
Oh, da. Mogu da zamislim.
Dejv!
- Kakvo iznenađenje! - Da, a i za mene.
Još uvek si isti, zgodni mangup.
- Zašto ti ne možeš održati liniju, Popi? - Pa i ja bih imao tako ravan stomak,
da nemam ravna stopala.
Nimalo se nisi promenila, Agnes.
Oh, koji si ti lažov. Izvoli, uđi.
Ispričaj nam šta ti se sve izdešavalo.
Ne ideš na sastanak?
Rekao sam Dejvu za sastanak Saveta žena.
Ah, to. Ne, moraće da se snađu bez mene.
Gde je Daun? Samo da vidiš svoju bratanicu, Dejv.
Možeš misliti koliko mrzi tu devojku. Daun!
- Da? - Dauni?
Daun. Ovo je tvoj stric Dejv.
Poljubi ga. On ti je stric.
- Zdravo. - Zdravo.
Ne bih ga prepoznala. Uopšte ne liči na tatu.
Jedva da te poznajem. Kada sam te zadnji put video, bila si potpuno gola
u tvojoj kadici za kupanje. - Dejv, mangupe jedan, postideo si je.
- Ne mene. - Izvoli, Dejv.
Zašto mi nisi javila da si se predomislila?
Volela bih da večeras ne idem na sastanak, Dejv.
Pokušala sam da otkažem, ali taj dečko nije kod kuće.
Dušo, niko ne otkazuje sastanak da bi ostao sa svojim stricem.
Opet izlazi radnim danom? - To je samo ranija bioskopska projekcija.
- Izlazi sa Volijem. - Oh, oh, on je baš dobar dečko.
Nemoj ga zadržavati do kasno. Razumeš?
- Kladim se da je Dejv za neko piće? - He, hvala.
- Naravno da hoće. Hoćeš li mu sipati? - Naređenje odozgo. Hoćeš i ti, Mama?
Može, samo jedno. Ovo je posebna prilika.
Nadam se da ti odgovara "Menhetns", Dejv.
Popi ga sjajno pravi. Meni samo jedan, to mi je granica.
- Ne, večeras si među prijateljima. - Popi, moraš mi obećati...
da mi nećeš dozvoliti da popijem više od jednog. Uhvatiće me.
Ja volim kad je moja cura pod gasom.
Dejv, sećaš li se Roberta Hejvna Frenča i njegove ćerke Gven?
Ne bih rekao. - Oni su sada na fakultetu lokalnog koledža. Doći će po nas.
- Idemo sa njima u klub na večeru. - Frenčovi?
Da, zvali su nas čim su čuli da je Dejv u gradu.
Gven Frenč je tako počastvovana zbog toga. Ona...
- Šta ona predaje, dušo? - Kreativno spisateljstvo i kritiku.
Tako je. Kaže da je pročitala svaku reč koju si napisao.
U čemu je problem?
Oh, Agnes, književna okupljanja mi smetaju. Batalio sam pisanje.
Imaš li nešto protiv da to ostane za drugi put? - Ne budi smešan.
Naravno da imam protiv. Predugo smo čekali na veče sa tobom, Dejv.
Frenčovi su vredni druženja. Oni su stara porodica.
- Oh, Popi, šta je sa tim pićima? - Oh, šefica traži uslugu.
- Mama, hoćeš li mi pomoći? - Bob Frenč poseduje svu onu zemlju
između reke i rezervoara. Oni su zaista predivni Ijudi.
Mogla si mi reći da Frenčovi dolaze!
Agnes!
Imaš sreće što uopšte razgovaram sa tobom.
- Ja ti zavidim, Dejv. - Stvarno? Zbog čega?
Napustio si kuću i osamostalio se još dok si bio mlađi nego ja sada,
živeo si svoj život, sticao iskustva.
Devojka to ne bi mogla da uradi.
Zašto bi to želela? - Lutati unaokolo, raditi razne poslove.
Zar ti to nije pomoglo da postaneš pisac?
Daun, dušo... lutanje unaokolo ti može pomoći samo da postaneš propalica.
Dakle, toplina porodičnog doma!
Porodica na okupu. Ništa lepše, zar ne, Dejvi?
Ništa.
To je Voli.
E sada nam preostaje da te skrasimo na jednom mestu, Dejvi.
Uloži novac u neki posao. Hoću da vidim da si uštedeo dobru lovu.
- Voli, dečače, kako si?! - Dobro veče, gospodine.
- Zdravo, Voli. - Gospođo Hirš. - Voli, ovo je moj stric, Dejv.
Voli Denis.
Kako ste, gospodine?
- Nije loše. - To je dobro. Dobro.
- Jesmo li se već negde sreli? - Ne sećam se, gospodine.
- Ja... Jesi li spremna, Daun? - Za sekundu.
- Laku noć, Dejv. - Laku noć, mala.
- Hoću li te videti pre nego što odeš? - Ne vidim razlog zašto ne bi.
Oh, to su Frenčovi.
- Laku noć. - Laku noć, gospodine.
Dopašče ti se stari Bob Frenč.
Dauni, Voli. - Bobe, kako si?! Daj mi svoj šešir.
Dejve, pretpostavljam da se ne sećaš profesora Frenča?
Sećam se. Bio sam mu poslužioc na golf terenu i nikad mi nije dao manje
od dolara. - Zar to nije bilo zato da bi ćutao o mom rezultatu?
- I jesam ćutao. - Hvala.
Sećaš li se moje ćerke Gven?
- Zdravo. - Sigurna sam da me se ne seća.
Bila sam par generacija iza vas u osnovnoj školi.
- Ja sam vaša obožavateljka, g. Hirš. - Obično je tako, dok me ne upoznate.
Mislila sam, kao pisac. Zato sam i htela da vas upoznam.
Ali ja nisam pisac. Već godinama to nisam.
Ne bih se složila sa vama. Činjenica da je pisac neaktivan...
ne znači da on zbog toga nije pisac.
A šta to znači? - Pretpostavljam da to znači da bi se trebao vratiti poslu.
Čuo sam da predajete kreativno spisateljstvo? - Tako je.
Da li biste mene podučili?
To joj treba. - Bojim se da su moja predavanja popunjena za ovaj semestar.
Možda sledeće godine. - Narode, da li ste spremni za malo cirkanja?
Ja jesam. - Cirkanje. Poprimio je govor trgovačkih putnika.
- Dušo, naši gosti su intelektualci. - A šta su intelektualci?
Slabo plaćeni.
Ne, hvala. - Nego, da li će ovaj kostim biti prikladan u tvom klubu?
Zašto da ne? To je uniforma tvoje zemlje. - Zdravica, zdravica!
Pijmo za povratak heroja iz osvajačkog pohoda!
- Kada si poslednji put to pio? - U Dižonu.
Ovo prvi put da sam plesao sa nastavnicom kreativnog spisateljstva. Svidelo mi se.
Zar sto nije u ovom pravcu?
Jeste, ali sam mislio da odemo do bara.
- Imaš li nešto protiv? - Ne.
Frenk, tvoj brat mi se dopada. - Dobar je on dečko. Drago mi je da se vratio.
Da, nadamo se da će ostati. - Znaš, na prvi pogled se to ne primećuje,
ali on je izuzetno osetljiv čovek. Jeste. Mora da im je to porodično.
I Frenk je takav. Užasno je osetljiv.
Gospodine.
Znate, pomno sam pratila vašu karijeru.
- Mora da imaš puno slobodnog vremena. - Iz vaših priča sam mogla videti
gde ste bili, šta ste radili. Sećam ste da ste radili na teretnom brodu.
I kada ste radili na naftnim poljima.
Ne.
A onda, mislim da vam se 1940. godine gubi svaki trag.
Uh, ova napetost me ubija. Nemoj sada da staneš.
Ozbiljno, vaš prvi roman je bio manje-više autobiografski, zar ne?
- Bio je manje-više loš. - Nije tačno.
Možda mu nešto nedostaje da bi bio umetničko delo,
ali je to zaista snažna studija o odbacivanju.
Oh, to da. Odbijen je od strane 42 izdavača...
i skoro čitave čitalačke publike.
Već sam vam rekao, ja nisam pisac.
Vaše dve knjige se nalaze u lokalnoj biblioteci.
Od te dve knjige sam imao zaradu tačno 48 dolara.
- Bez lične satisfakcije? - Vredne 48 dolara. Gospodine.
Još jedan brendi? - Ne bih više, hvala. - Čist viski. - Da, gospodine.
Ne mogu da verujem da se talenat može zavrnuti poput vode na slavini.
- Neka bude tri viskija. - Uvek ovoliko pijete?
Samo kada imam para.
Popiću još ovo...
pa idemo opet u akciju, važi?
Radije bih da razgovaramo, osim ako ples nije jedna od vaših strasti.
Ne, moje strasti su prilično uobičajene.
- Kada govorim o vašem talentu... - Previdela si jednu stvar.
Malo talenta za pisca je isto kao da neurohirurg ima malo talenta.
Podcenjujete sebe. Vaš drugi roman je nešto najbolje što sam ikada pročitala.
- Gospođice Frenč. - Da?
Hajde da odemo na neko drugo mesto? Ako tvoj otac nema ništa protiv?
Ja imam.
Trebalo bi da se vratimo za sto. Nisam znala da je tako kasno.
Gven, bez zezanja. Hajdemo negde na par sati.
Šta ste imali na umu? - Pošto te interesuje moje pisanje,
mislio sam da odemo do moje hotelske sobe.
Imam jednu nedovršenu priču. Mislio sam da bi volela da je vidiš.
G. Hirš, ako imate priču, veoma bih volela da je vidim.
Zašto mi je ne donesete kući? U svako doba, vrata su vam otvorena.
- Možda neću ostati ovde toliko dugo. - Ne ustajte. - Nismo vas videli.
Agnes, izvini, moram da krenem, moram pregledati neke radove.
- Baš šteta. - Možeš li me odbaciti?
- Pa, moj ot... - Ja ću još malo ostati.
- Frenk će me povesti. - Svakako, svakako.
- U redu. Laku noć i hvala vam. - Laku noć.
Gde želite da vas odbacim? - Ne želim to. - Moram. Stvarno imam obaveza.
- Sviđa mi se tvoja frizura. - Imam osećaj da bežite od nečega.
Ili jurite za nečim. Naravno, prvo moraš otkriti šta je od ta dva u pitanju.
Imaš i božanstvene oči.
Imam teoriju da pisci stvaraju da bi nadoknadili
neki nedostatak iz svojih privatnih života.
Zato moramo biti stimulisani.
- Lepo mirišeš. Šta je to? - Sredstvo protiv moljaca. Sviđa ti se?
G. Hirš, znam da moje oči nisu božanstvene,
ovu frizuru nosim da bih udovoljila profesorskom Veću.
Ako hoćete da mi laskate, imam samo jednu dobru odliku: Moj mozak.
- To bi vam bilo sigurnije polje. - Ko hoće da bude na sigurnijem polju?
Gde ćemo ići? - Kada sam rekla da možda ima nedostataka u vašem životu,
nisam nudila sebe kao nadoknadu.
Ne, ali to je lepa ideja. Hajde da se negde parkiramo i popričamo o tome?
G.Hirš, da li vam ličim na delinkventnu tinejdžerku?
Ne, nastavnice.
- Ko je muškarac u tvom životu? - Koji muškarac?
Pretpostavljam da mora da postoji. Ili te ja jednostavno ne zanimam?
Zanimate me. Zanima me vaš talenat.
Zaista to mislim. Hoću da utičem na vas da opet počnete da pišete.
Dobro, onda bismo mogli da se dopisujemo. - Volela bih...
htedoh reći "da vas stimulišem".
Volela bih da vam pomognem da se odlučite da pišete. Dobar sam kritičar.
Možeš li me ostaviti na uglu? Do trotoara, molim.
Hvala ti na vožnji i analizama.
- Laku noć, Dejv Hirš. - Laku noć, nastavnice.
Zdravo.
- Zdravo. - Nisam otišla.
- Verujem ti. - Briši, vojniče. - Oh, sedi dole, glupane!
Ovo je Rejmond Lenčak iz Čikaga. Sećaš ga se?
Znaš li da me je pratio otuda?
- Kako si, drugar? - Nastavi dalje.
Tvoj prijatelj ima ružne manire.
Vojniče, zviznuo si me u Čikagu dok nisam gledao.
Sad briši ili ću počistiti patos tvojom uniformom.
Ne samo da bi to bio antipatriotski čin, već bi mogao i da se povrediš.
Samo te podsećam da je ona moja devojka. - Jesi li?
Rejmonde, hoćeš li prekinuti, molim te?!
Nisam mu devojka, nisam mu ništa. Častio me je sa par pića.
- Da, a šta je s tim kaputom? - Želiš ga nazad?
Ne obraćaj pažnju na njega, Dejv. Kao što sam ti rekla, on je samo
veliki davež.
Mogu da izlazim sa kim god hoću.
Ako je tako, budi u blizini, videćemo se kasnije.
Ako želiš moj savet...
Ne želim.
Vidi, Džini, ne želim nevolje. Autobus polazi u 11:10.
Puno sreće. Nadam se da ćeš zauzeti sedište. - Opet ti kažem.
- Ne zezaj se, razumeš?! - Učini mi uslugu. Idi kući!
Karte, par dvojki.
Moguća skala.
As karo. As pik.
Sedmica tref. Opklada na dvojke.
Ulog na par dvojki će biti samo $2.
- Pratim. - Ostajem.
U ovakvim situacijama vidim da li sam kukavica. - Jesi li?
Ja sam kukavica.
Ja idem. Karte.
- Tri dvojke. - Šta kažeš na to? - Kakav udarac, a?
Ništa. Ništa.
Par šestica.
Tri dvojke daju ulog.
Pa, pošto ste mi svi prijatelji, staviću ulog od...
$25.
- Oh, baš je dobrica. - Slabiji sam.
Ja idem.
- Rekao si da je limit... - Ne brini se ti za limit, Dejv.
Izvoli, ti napravi limit. Stavi koliko hoćeš.
U redu, pratim te.
Dođem ti 25... plus 150.
- Možda ima treću šesticu. - Moguće.
150, i... Znaš šta znači "i"?
- Da, znam. - I još 150.
Hej, to je vrlo sladak ulog.
Previše za mene.
Mislim da bi se trebalo još malo posoliti. Rekao si koliko hoću?
Koliko god hoćeš.
Dođem ti 150... plus 500.
Podižem na 500, g. Dilert.
Oh, sada je to već vrlo lep ulog.
Još kako.
Momci, mislim da ima treću šesticu.
E, to je mudar pokeraš.
- Sve je tvoje, Dejv. - Ti deliš, Bama.
Momci, prekidajte. Šerif je upravo došao. Sa njim se nikad ne zna.
Da je šerif došao malo ranije, bio bih mnogo bogatiji.
Tako to ide.
Dejv, dobro si se snašao.
Reci mi nešto, Bama. Kako je stari profesionalac poput tebe dospeo
u ovakvu rupčagu? - Ja? Prolazio sam kolima kroz ovaj gradić.
Naišao sam na pružni prelaz. Voz je udario auto koji je bio ispred mene.
Mogao je udariti mene.
Pomislio sam da je to znak da bih trebao ostati u Parkmenu.
I znaš šta, dobro mi je ovde.
Verujem da jeste.
Šta kažeš da se malo opustimo?
Znaš ove ženske? - Ko ih ne zna? To je noćna smena iz fabrike brushaltera.
Hej, Rozali!
- Ćao, lepotane. - Dođi ovamo, dušo.
Odmah se vraćam.
Ima drugaricu. Droca, ali nije loša.
- Rozali, dušo, upoznaj se sa Dejvom. - Ćao, kako si?
- Ćao, mala. - Sedi, dušo.
Dođi, pridruži nam se.
Oh, izvinjavam se, mislim da sam video jednu moju prijateljicu.
- Jesi li za piće? - Mogla bih.
Zdravo, g-đice Čikago.
Kad si rekao da budem u blizini, nisam očekivala da ću čekati pola noći.
- Gde je zaljubljeni dečko? - Ko, Rejmond?
Otišao je da uzme sobu u motelu. Nada se da ćemo se naći tamo.
Baš će se iznenaditi.
- Hej, Smiti! - Da?
Znaš...
ne bih volela da donosiš pogrešne zaključke u vezi mene i Rejmonda.
To što neko drži sveću nad nekim,
ne znači da su njih dvoje...
- Znaš na šta mislim? - Oh, znam, znam.
U stvari, on je jedan od razloga zašto mi je drago što sam otišla.
Iz Čikaga. Znaš li koji je drugi razlog? - Šta?
- Ne bih trebala da ti kažem. - Ne moraš mi reći.
Zato jer mislim da bih se mogla zaljubiti u momka kao što si ti.
U mene?
Tako slatka devojčica kao što si ti? Sa takvim držanjem?
Sa takvom pameću? Oh, ma daj. Zezaš me.
- Koliko si pića popio, Dejv? - Nekoliko, zašto?
Znaš li da si dobar prema meni samo kad se našljokaš?
Hajde da se našljokamo.
Izvolite.
Za razliku od jutros, dobro izgledam.
- Dobro izgledaš. - Oprala sam i fenirala kosu.
U frizerskom salonu, koštalo je samo 1 dolar. Dobro su odradili posao, zar ne?
Da. Nego, kad smo kod posla, zar ne bi trebala da se vratiš na svoj posao?
Oh, takav posao mogu uvek naći.
Radim u... znaš, klubu.
Kao neka vrsta hostese.
Kladim se da je to dobar, inteligentan i zanimljiv posao.
I jeste.
Ipak, jedino što...
previše pijem, pa se nadujem dok trepneš.
Pa, znaš, u životu naiđeš i na nemirne vode.
Da. Kao što rekoh, ja u stvari želim da budem model.
Ali za to moraš imati figuru kao dečko.
Da. A ti to nemaš.
Nemate ništa protiv da vam se pridružimo? - Oh, samo izvolite.
Zar nas nećeš upoznati? Ja sam Džini Murhed.
Izvinjavam se. Ovo je Bama Dilert, a ovo je Rozali.
Zdravo. - Džini. - Da li on uvek nosi šešir u prisustvu dama?
- Stalno. - On čak i spava sa šeširom.
Kladim se da je tako.
- To je činjenica. - U čemu je stvar? - Pa, imam jednu teoriju.
Znam iz iskustva da određene stvari kockaru donose sreću.
I... Oh, hvala. A šešir je jedna od njih.
Svaki put kada skinem šešir, desi mi se nešto loše. Ne želim da se to ponavlja.
Da. Znam, ja sam se isto tako osećala kada sam imala crnu mačku.
I više joj nikada nisam dozvolila da spava sa mnom.
Ma šta kažeš?
Čekao sam te.
- Čekaj i dalje, Rejmonde. - Polazi. - Sklanjaj te šape sa mene!
- Smiri se, drugar. Beži odavde. - Pričam s njom.
Pa, zašto ga ne poslušaš?
- Praviš veliku grešku, prikane. - Da, da.
Oh, kakav čudak.
Znaš šta? Pratio me je dovde iz Čikaga.
Zbog čega? - Zar muškarci nisu užasni? - Zar ne?
- Popijmo ovo i idemo svi kod mene. - Šta ćemo raditi tamo?
- Hajdemo tamo, pa ćemo videti. - Ja idem da platim račun.
- Smiti. - Da?
- Koliko ti dugujem? - 2 dolara.
Dolaze li? - Da. Baš lepa noć, zar ne? - Da.
Hajde da udahnemo malo vazduha.
Rejmonde!
Da nisam ovoliko umoran, sasuo bih ti zube u grlo.
Zovite pandure! Zovite pandure!
Vežbaš malo, ha, Dejv?
Hajdemo u auto. Idemo.
U auto.
- Ćao, Šerm. - Zdravo, Bama.
Neko se potukao? - Da, ali sve je gotovo. - Bojim se da je to nemoguće.
- Ti si započeo? - Nisam. - Jeste, započeo je još u Čikagu!
Mnogo daješ sebi za pravo! Ja mogu reći ko je sve započeo!
- Ne pričajte to meni, recite sudiji. - Nije bilo ništa.
- Postoji prijava. - Zašto mene?
- Ja sam se samo branio. - Mogu da se zakunem.
Poznajem ovog gospodina. On ne valja, obična bitanga.
- Napao je mog prijatelja flašom. - Izgleda da su obojica imali flašu.
- Hajde. - Hoćete li me saslušati? Ja sam svedok.
Tako znači, vi ste svedok. Onda pođite i vi. Idemo.
Dobrodošao kući, Dejv.
Dejv, ništa ne brini, stižem odmah za vama.
Napred.
Dobro jutro, g. Hirš. Ili da kažem "dobar dan"?
- Da li je moj brat ovde? - Moj novi podstanar? Naravno da jeste.
- Unutra je. - Hvala.
Vrata su otvorena. Mislim da mu treba svežeg vazduha.
Kad bi samo mogao da se vidiš.
Dobro jutro i vama, gospodine.
To je bilo baš lepo, Dejv. Baš sam ponosan na tebe.
U gradu si jedan jedini dan...
i uhapšen si zbog tuče u pijanom stanju zbog drolje i bačen u zatvor...
poput obične bitange. Znam za to, Frenk.
- Ne mogu te razumeti. - Je li to tvoj problem ovog jutra?
- Šta ti imaš protiv mene? - Ništa.
Imaš, imaš. Dovedem te kući...
upoznam te sa najboljim Ijudima u gradu, kao što su Frenčovi.
I to mi je hvala.
Izgleda da te pogađa moja pozicija. Nije zločin biti uspešan čovek.
Naporno sam radio za sve to. Niko mi nije pomogao.
Hoće li ovo biti još jedna od onih dugačkih lekcija?
Trebalo je da znam.
Frenk, ne pokušavam da te miniram. Nije mi dobro. Boli me glava,
a moram se pojaviti na sudu. Ne moraš ići na sud. Sredio sam to.
A onaj tvoj prijatelj-mafijaš je već napustio grad.
Obojica ste kažnjeni zadržavanjem novca od kaucije. - Hvala ti.
Nisam to učinio zbog tebe, Dejv. Vaspitavam pristojnu devojčicu.
Ona to i jeste. Dobra je devojčica.
I rekao sam sudiji da ćeš otići iz grada.
- Jesi li mu rekao kuda sam krenuo? - Otkud ja znam kuda si krenuo.
- A otkud si znao da ću otići? - Zar nećeš?
Da, mislim da hoću.
Voleo bih da mogu reći da mi je žao, Dejv. - I ja bih to voleo.
Pretpostavljam da će u današnjim novinama izaći sve o tome. Samo mi to treba.
Baš kada je moje ime počelo nešto da znači.
- Kako si to mogao da mi uradiš? - Ja, ja, ja.
Kako ti ne dosadi da misliš samo na svoju glupu, pohlepnu, malu ličnost?
Gubi se odavde. Ne mogu više da te slušam. Beži odavde, dođavola!
Doviđenja, g. Hirš.
Čoveče, ne izgledaš baš najbolje ovog jutra, Dejv.
Znaš li šta ne kapiram?
Piješ triput više od mene, a izgledaš sveže kao da piješ mleko.
To sve zavisi za šta je čovek nadaren.
Ja znam da pijem, a ti znaš da pišeš. Znam za one dve knjige.
- Hej, Bama? - Da?
Ovde pozadi izgleda kao da je neko umro. - Oh, ne. To je Džinina lisica.
To je stari ženski trik. Ostave nešto, da bi opet mogle da se vrate po to.
Zar ne trebaš ići u sud? Uzmi moj auto.
Ne moram ići na sud. Moj velikodušni brat me je izvukao.
Ali mogao bih uzeti tvoj auto, da odem do grada da kupim nešto od garderobe.
Kad god hoćeš, stari druže.
Dejv...
da li bi voleo da obezbediš sebi lagodan život bez previše muke?
- Na koji način? - Da se udružiš sa mnom.
Mislim da bismo se slagali.
- Misliš na kocku? - Naravno. To je lepa profesija.
A ti si prilično dobar u tome.
Ne, samo imam sreće.
Navedi mi jednu stvar u životu za koju ti nije potrebna sreća.
Uzmi mog starog za primer. Kockao se dok je orao svoje njive,
nadajući se usevima. Nekad ih je dobijao, a nekad ne.
A ja pomislim, ako se već kockaš, bolje se kockaj bez oranja.
Ne, ionako se neću zadržavati ovde.
Osim toga, kako možeš organizovati nešto ozbiljno u rupčagi poput Parkmena?
Ovde mi je samo sedište. Ja obilazim sve veće gradove u okolini.
To je dobra ideja, Dejv. Onda bi imao dosta slobodnog vremena za pisanje.
- Zašto ne razmisliš o tome? - Upravo sam razmislio.
Vidi ko je to.
Zdravo. Nadam se da nisam izvršila provalu.
Ovde je.
Hvala ti. Rekoše mi da ne moramo ići na sud.
Tako je.
I ja imam dobrih vesti, Dejv. Želiš da čuješ?
Našla sam posao ovde u gradu, u fabrici grudnjaka. Da li ti je drago?
Presrećan sam.
Iskreno, Dejv, svaki put kad ne popiješ par pića, ti se Ijutiš na mene.
Sinoć i u Čikagu, bio si baš zlatan.
A sada, odjednom se ovako ponašaš.
Dušo, nisam ja Ijut. Ja... - Samo se izmotavam. Zar ne primećuješ?
Ma naravno. Sada moraš da ideš, moram da obavim neke stvari.
Srećno sa tvojom novom karijerom.
Hvala.
Ne znam šta je to sa onim drocama...
ali uveče uvek bolje izgledaju.
Da.
Je li to nešto od tvojih rukopisa?
Da, ako ih tako nazivaš.
Dejv! Kakvo prijatno iznenađenje.
- Prolazio sam ovuda, pa pomislih... - Uđi, uđi.
Gven, draga.
Došao je Dejv Hirš.
To je Kanaleto. Ne razlikujem slikare,
ali kad spomenem to ime, Ijudi su impresionirani.
Zdravo, Dejv Hirš. Baš lepo.
- Nadam se da ništa ne prekidam. - Ne, drago nam je da si došao.
Hajdemo u kuhinju. To je naša najlepša soba.
Predivno je.
Tata insistira da knjige stoje ovde.
Rekla sam mu da će ih kuhinjska isparenja uništiti. Vrlo je svojeglav.
- Čuo sam te. - Kuda si krenuo?
Leri Čenok je pozvao neke Ijude sa fakulteta da probaju njegove koktele.
- Zar ti nisam rekao? - Nisi. - Doći ću nešto kasnije, dušo.
Leri me očekuje na večeri, a ti znaš koja je cena toga. Partija "kribidža".
Vozi pažljivo.
Dejv, ovde ima dovoljno soba, ako želiš da prenoćiš.
- Ujutru ću ti pokazati imanje. - Ja ću mu pokazati imanje.
Ali naravno, voleli bismo da ostaneš.
Voleo bih da mogu.
Ako se odlučiš za martini, vermut je na donjoj polici.
Doviđenja, Dejv. Nadam se da ćemo se češće viđati. - Doviđenja, profesore.
Jesi li za martini? - Ne bih. Ako ti hoćeš, samo izvoli.
- Skuvala sam kafu. Vruća je. - Kafa može.
Reci mi nešto... Samo šećer, molim te.
Šta si hteo da kažeš?
Ništa posebno, ali sam stekao utisak da nisi želela ostati nasamo sa mnom.
To je potpuno apsurdno. Šta te je navelo na takvu pomisao?
Izgledala si vrlo uznemireno kada je tvoj otac polazio.
Samo me je malo iznervirao. Jadničak. On se čudno ponaša samo kada hoće
da me ostavi nasamo sa nekim ko mu se dopada.
Ubeđen je da nemam dovoljno prijatelja.
- Imaš li? - Niko nema dovoljno prijatelja.
Izvini.
- Čula si za moje neprilike od sinoć? - Nekoliko verzija. Mali je ovo grad.
Čujem da je u današnjim novinama izašao detaljan izveštaj o tome.
Sigurno da jeste.
Baci pogled.
"Dejv Hirš došao kući i uhapšen zbog tuče oko žene."
- Jesi li bio pobednik? - Bio sam pijan. - Ne, hvala.
- Pretpostavila bih da je bilo tako. - Bila si šokirana?
- Da li bi očekivao da budem? - Ne znam.
E pa, nisam šokirana, Dejv Hirš.
Ali nisam ni ravnodušna.
Nije mi drago da vidim da jedan pisac troši energiju na piće, na tuče.
Neko ko je nadaren kao ti... - Doneo sam ti onu priču o kojoj smo razgovarali.
U kakvom je stanju, vidi se da nije upravo izvađena iz kucaće mašine.
Imaš pravo. Napisao sam je ranije i nisam mogao da je završim...
dok ti nisi pokazala interesovanje.
Šta te je nateralo da joj se vratiš? Moje interesovanje za tvoj rad?
Moje interesovanje za tebe. Mislim da se zaljubljujem u tebe.
Blesane. Mora da si pisac, čim si tako blesav.
- Ozbiljno sam to mislio. - Da se razumemo, Dejv.
Rekla sam ti, ako mogu da ti pomognem u radu, moja vrata su ti uvek otvorena.
Zar ne misliš da bismo trebali da ih zaključamo? - Posluži se kafom.
Očigledno da nisi čula šta sam rekao. Zaljubljen sam u tebe.
Izbegavala sam da prokomentarišem tvoje reči time da si ih izgovorio...
sa lakoćom čoveka koji ih često izjavljuje raznoraznim ženama.
- To nije istina! - Da pročitamo novinske izveštaje?
Sve je to pogrešno prezentovano, Gven.
Radije bih diskutovala o tvojoj priči. O čemu se radi?
Radi se o Ijubavi.
I mislim da sam sada saznao mnogo više u vezi toga.
Molim te, nemoj.
Sedi, raščistiću ove papire, pa ću pročitati tvoju priču.
Svake večeri radiš na ispravkama radova? - Praktično, da.
- Izlaziš li sa nekim? - Retko.
Koliko imaš godina, Gven?
Imam pitanje za tebe, Dejv Hirš.
- Da li ti se dopada moj otac? - Da.
- Imaš drugarski odnos s njim? - Izuzetan.
Zašto onda ne možeš imati isti takav odnos prema inteligentnoj ženi?
Čoveče, drago mi je da nisi nastavnica biologije.
I da jesam, ne bih mešala biologiju sa Ijubavlju.
Prošetajmo imanjem, pročitaću tvoju priču.
Hej. Kad budeš završila sa čitanjem, možemo napraviti aviončiće od listova.
- Možemo ih bacati da lete preko reke. - Tišina.
Tvoj devojka je otišla u onom pravcu.
Dejv. Dejv.
Je li toliko loše?
Dejv, ti poseduješ izuzetan talenat.
Hoćeš reći da ti se to svidelo nešto od toga? - Sve mi se svidelo.
Likovi su tako stvarni, tako je dirljivo.
- Šališ se. - Priča je divna, Dejv.
Plakala sam, a ne činim to tako često.
Pa... možda ću probati da je dovršim.
- Ali završena je. - Ne razumem.
Pa, onog trenutka kad devojka odlazi, priča je gotova.
Nema više šta da se kaže. Zato nisi mogao da nastaviš dalje.
Naravno. Pazi ti to? Kako mi to nije palo na pamet?
Daću je na prekucavanje i poslati je "Atlantik" - u. Ubeđena sam da će je hteti.
Pomozi mi, jer nisam znao da ima žena poput tebe.
Dejv, imam samo predlog za manje korekcije.
- Pokazaću ti na šta mislim. - Prvo, poljubac iz zahvalnosti.
Sto posto platonski, zar ne?
- Oko 75 posto. - Oh, mogu ja i bolje od toga.
Dejv, razgovarajmo o priči.
Nemoj. Nemoj, Dejv.
Gven.
Gven, iskreno te volim. Znaš li to?
Nemoj.
I Dejvid Hirš, brat Frenka Hirša...
je kažnjen oduzimanjem kaucije od $ 100, kada je on i...
Evo ide opet. Iz sata u sat.
Pa, ne moramo slušati.
Da bi odgovarao za optužbe za uznemiravanje reda...
Koliko ćeš još dopuštati tvom bratu da nas bruka?
Šta ja tu mogu? Dušo, manimo se toga, važi?
- Imao sam naporan dan. - A šta misliš, kakav je bio moj dan?
Čitav grad priča o ovom...
Nikada nisam bila tako ponižena. Sada će verovatno tražiti od nas...
da vratimo članske karte Kantri kluba. Oh, niko neće to tražiti od nas.
Mnoge porodice imaju svoje crne ovce.
Osim toga, ti si udata za mene, a ne za mog brata.
Znaš li jednu stvar?
Još uvek si najlepša cura u Parkmenu.
Naravno, malo si se ugojila,
ali to samo znači da ima više mesta za voleti.
Šta kažeš da izađemo negde? Da se malo opustimo?
- Šta kažeš? - Ne blesavi se, Frenk. Imam glavobolju.
Laku noć, tata? - Laku noć? - Laku noć, mama. Ne brini, uzela sam ključ.
Gde ona to ide? - U grad. - Oh, baš ti hvala!
Hoćeš li mi reći kuda ide i sa kime?
Ne znam? - Kako to misliš?! Ti si joj majka, zar ne? Daun.
Ako ti to ne pretstavlja problem, hoćeš li mi reći kuda si krenula?
Idem samo da se malo provozam sa Volijem.
Da je u pitanju nešto posebno, znaš da bih ti rekla.
- Evo ga. - Zadovoljan?
Kada bih ja vodio moj biznis na način na koji ti vodiš ovu kuću, mi bismo bankrotirali.
Tvoj biznis? Izgleda da zaboravljaš da je to bila radnja mog oca.
Kako bih to mogao da zaboravim? Već 18 godina me dva puta na dan
podsećaš na to.
Ja izlazim.
Oh... g. Hirš... Uplašili ste me.
Šta radiš ovde ovako kasno?
Ima mnogo nagomilanog posla. Noću je uvek mirno.
Ne sviđa mi se što radiš do kasno. To ne izgleda u redu.
Nije me briga šta Ijudi misle, g. Hirš.
Osim toga, uskoro završavam.
Završavaš odmah, mlada damo.
Idi kući.
Da, gospodine.
Pretpostavljam da za tebe noć tek počinje.
- Oh, sjajno je biti mlad. - Tako kažu.
U čemu je problem? Posvađala si se sa dečkom?
Mislite na Eda Remika? Odavno sam prestala da se viđam s njim.
Mladići znaju biti tako dosadni.
Mora da ima mnogo njih koji čekaju da zauzmu njegovo mesto.
- Zar ne? - Naravno, na stotine njih.
Edit, nadam se da me nećeš pogrešno razumeti,
ali večeras sam nešto utučen. Da li bismo mogli da se malo provozamo?
Naravno.
Noć je divna.
Oh, ovo mi prija. Leđa su mi napeta.
Nije ni čudo, čitav dan sediš za stolom, radiš noću.
Trebao bih da te prebacim preko kolena i da te malo ispljuskam.
Bolje da radim, nego da sedim sama kod kuće.
Ti si zgodna devojka, trebala bi više da se zabavljaš.
Samo rad, bez zabave, znaš...
U stvari, ti si izuzetna devojka.
Znam to, svojevremeno sam upoznao mnogo devojaka.
Prihvati savet matorog čoveka, Edit.
Zabavljaj se dok si mlada.
Daleko od toga da ste matori, g. Hirš.
Pa, stariji sam nego što bih želeo.
Naročito kada sedim pored zgodne mlade devojke kao što si ti.
Voli, molim te, hajdemo kući. Rekla sam ti da ne želim da se parkiramo.
To uvek dovede do iste rasprave.
Ne moramo se raspravljati.
Čuo si me šta sam rekla.
Šta je bilo?
Ja... uzeću malo tog pića.
Svakako.
Ne, ne želim ga. Voli, vozi me kući.
- Daun. - Molim te, Voli, vozi me kući.
- Je li neko zvao? - Ne, ona nije zvala.
Kupio sam onaj auto o kome sam ti pričao. - Dobro. Znači, ostaješ?
Dobio sam stalnog podstanara.
Nadam se da neću plaćati kiriju.
- Kuda ideš? - Tera Hot, Indianapolis.
Idem da se malo relaksiram, a možda bude i profita.
- Hoćeš sa mnom? - Ne bih.
Znaš, momci iz Tera Hote ne postavljaju limit.
Mogli bismo dobro proći.
- Mislim da će biti bolje da ostanem. - Dejv, ne ponašaš se kao odrastao
čovek. Želiš da se vidiš sa svojom malom nastavnicom?
Zašto ne odeš da je vidiš?
Rekla mi je da će se javiti telefonom.
Neću da izigravam stručnjaka za ženske,
ali u jedno sam siguran.
One ili primaju naređenja ili ih izdaju.
Čim ukapiraju da imaju kontrolu nad muškarcem, loše ti se piše.
- Kako je tebi bilo? - Pa,
ako se predomisliš u vezi puta, ja neću krenuti pre ponoći.
Dejv.
- Jesi li zauzeta? - Jesam, ali uđi. - Nedostajala si mi.
- Imaš vrlo lep sako. - Gven, rekla si da ćeš mi telefonirati.
Bila sam prenatrpana radovima za ocenjivanje, Dejv.
Jesi li za piće? Da li ćeš ponovo kafu?
Ništa, hvala ti.
Očekujem vesti od "Atlantik" - a u vezi tvoje priče.
Gven.
Šta je s tobom? Ponašaš se kao da smo udaljeni 12 miliona milja.
Ne znam šta se desilo. Zadnji put kada smo bili zajedno, izgledala si...
Nisam zaboravila.
Žao ti je?
- Nemojmo o tome, Dejv. - Mislim da bismo trebali.
Ti si bistra devojka. Meni je to važno. Zaljubljen sam u tebe.
Ne želim da budeš zaljubljen u mene. Nemoj biti, molim te.
- Glupo je to što sam rekla, zar ne? - Prilično.
- Zar ne shvataš šta pokušavam da...? - Molim te.
Zar nisam bila jasna da ne želim takvu vezu?
A kakvu vezu želiš?!
Ne ponašaj se poput dečaka koji je dobio šamar.
Znaš koliko sam ti privržena i koliko se divim tvom talentu.
Ma, zaboravi talenat, pređimo na stvar. Ne voliš me, zar ne?
Mislim da te volim, ali nisam sigurna da li to želim.
- Da li bi mogla to malo da pojasniš? - Ja nisam učenica, već nastavnica.
Dugo sam čekala. Ne smeš me požurivati.
Takvo nasilje me plaši.
Čega se bojiš?
Nije lako sve to sročiti u dve reči.
Sa intelektualne strane, mogu razumeti i čak ti zavideti na tvom načinu života.
Ali emotivno...
Sa emotivne strane, više sam za uobičajen način života.
Ko nije? Vidi, prestao sam da pijem.
Promenio sam se. Ne baš 100 posto, ali jesam.
- Oh, Gven. - Dejv.
Hoćeš li se udati za mene?
Da li to pitaš iz radoznalosti ili je to bračna ponuda?
Ne. To je obično pitanje na koje postoje sam dva odgovora.
Postoji i treće. Ne znam, još uvek.
Dejv, sreli smo se samo tri puta. Šta ja znam o tebi?
Šta znaš ti o meni? - Ja samo znam da želim da te oženim.
Gven, to je nešto što želim više od ičega na svetu.
Nećemo više tako! Ja nisam jedna od tvojih kafanskih drolja!
U pravu ste, nastavnice. Sto posto ste u pravu.
Bio sam loš momak. Nevaljao. U stvari, ja čak i nisam u vašem odeljenju.
Vrlo verovatno da nisi.
E pa, više nećete imati prilike da me opet oborite.
Bama. Bama?
Bama!
- Rekla sam ti da joj je rođendan. - Imam tortu u rerni.
- Nećeš nam čak ponuditi ni piće? - Znaš gde stoji.
Naravno.
Dejv! Mislili smo da se nećeš vratiti!
- Našla si cimerku. Kad krećemo? - Kad god hoćeš. Nije ispalo dobro, a?
- Krenimo. - Idete negde? - Da. - Da. Tera Hot. Žurka je gotova.
- Oh, hoćete li nas povesti? - Dejv, molim te, povedite i nas.
Molim te, možemo reći devojkama u fabrici da smo bolesne.
- Molim te, Dejv! - Hajde, rođendan joj je.
- Čestitam. - Hvala ti. Možemo li poći?
Dejv?
Nije danas. - Šta?
Nije mi danas rođendan. Rekla sam to tek onako.
- Zašto? - Pa, znaš, svi to rade.
Zbog malo zabave, dobiješ neki parfem ili tako nešto.
Ipak, tebi nisam trebala to reći, Dejv. Ja...
Ne bih se služila takvim stvarima kod momka kao što si ti.
Hajde, pomozi mi da se spakujem.
OK.
- Ove cipele? - Ne, žuljaju me.
Agnes, ne znam šta drugo možemo. Moramo nazvati šerifovu kancelariju.
- I da sutra sve izađe u novinama? - Ni ja to ne želim,
ali znaš li koliko je sati? Šta je Voli rekao?
Tri puta sam ti rekao. Nije je video. Ne zna gde se ona nalazi.
Ne znam šta je spopalo tu devojku.
- Otkad je tvoj brat došao... - Hoćeš li prestati?!
Da li si se svađala s njom ili tako nešto?
Zašto bih se svađala s njom? Iskreno.
Halo? Oh, da.
- Dobro, dobro. - Ko je to?
- A-ha. Da. - Ko je to?
A- ha. Da.
- Frenk! - Izvini na trenutak.
Edit je, okrenula je neke brojeve. Daun je dobro.
Bila je u Tera Hotu. Prijatelj Vilija Pekera ju je video tamo.
Da. Šta je tu dobro? Šta ona radi u Tera Hotu? - Molim te.
Hvala ti. Puno ti hvala, Edit.
Pretpostavljam da sada ne možeš da pričaš?
Shvatam. Laku noć, Frenk.
Oh, da, dušo. Polako. Samo polako.
Dobro, sedi dole. Polako.
- Šta je s njom? - Dobra devojka. Dobro si, dušo?
- Da, dobro ti je. - Cigarete.
OK. Povuci dim, nateraj sebe da se zabavljaš.
Dobra cura.
Eto, tako je.
Sigurni ste da ne želite da odložim vaš šešir? - Koji šešir, damo?
Šta je bilo?
Oh, Dejv, ta pesma. Prosto je obožavam. Tako je tužna.
- Bama, zar ne misliš da je tužna? - Da, pogađa me baš ovde, dušice.
Tako. Dobro si? Je I' bolje ovako?
- Divan glas, zar ne? - Školovala ga je.
Da. Govori. Divno?
Hej, drugar, sklanjaj onu žensku od orkestra.
Ne želim probleme. Sklonićeš je ti ili ćemo mi.
Kako to misliš...
Dejv, ako dođe do svađe zbog Džininog pevanja, ja sam s njim.
Da, a ja sam s njim.
Sa kim si ti, mala?
Dođi, mala, hajde da plešemo. Ovde ne cene tvoje pevanje.
Ti znaš da ceniš moje pevanje, zar ne, Dejv?
Obećala sam da nikad neću tražiti ništa od tebe,
ali da imam nešto za sećanje sa ovog putovanja,
hoćeš li mi kupiti jedan od onih jastučića?
Naravno da hoću. Dođi.
Hej, damo.
- Daj joj jedan jastučić. - Ne taj.
Nikada niko nije bio tako dobar prema meni, Dejv.
A i trezan si. Praktično.
Naravno.
- Znaš li šta je Rozali čula? - Ne, šta je to čula?
Čula je da si se zagrejao za onu nastavnicu, g-đicu Frenč.
- Da li je to tačno, Dejv? - Ne.
- Dejv, uvek možeš da... - Hajde da sednemo da popijemo piće.
Najbolje mesto koje imate. Hvala.
Cigarete.
Dva "stingers" koktela.
Zdravo, Daun.
Oh...
Izvinjavam se. Ovo je Tedi...
Harperson.
- Hoćete da nam se pridružite? - Šta ti radiš ovde?
Obilazili smo grad. Bili smo skoro svuda.
Izvinjavam se, ovo je moj stric, Dejv Hirš, pisac.
- Kako ste? - Vas dvoje se dugo poznajete?
- Ne. U stvari... - Danas smo se upoznali.
Tedi je trgovački putnik.
A ja sam ćerka farmera.
Zbogom, g. Harperson.
Oh, odlazite? - Ne, vi odlazite. - Čekaj malo!
Mislim da ste me pogrešno razumeli. Mi... - Ona je dete.
- Imam 18 godina. - Rekoh, zbogom, g. Harperson.
Ne obraćaj pažnju na njega, ne može on ovo da radi!
Dejv, nemoj sve da pokvariš. Zabavljam se.
Oh, svakako. Baš imaš lep provod. - Vidite... - Šetaj!
- Dođi ovamo. Daj mi tu kafu. - To je za onaj sto. - Odnesi im drugu.
Da, ali... - Odnesi im drugu. - Oh, naravno.
Pomeri se malo.
- Zna li tvoj otac gde si? - Ne.
Ni ja ne znam gde je on.
- Zar ti to nije smešno? - Ne, to me rastužuje.
Hej, Džini!
- Ovo je Daun, moja bratanica. - Oh, zdravo.
- Boli me glava. - Donesi joj hladan peškir.
Ne želim hladan peškir, bedno se osećam.
Dušo, to je zato jer si popila malo više.
Klinka tvojih godina ne bi trebala toliko da pije.
Dođi.
Neka se istrezni, a ja ću je kasnije izvesti na svež vazduh.
U jednom pravcu za Parkmen.
Nemoj previše osuđivati svog oca, dušo. Ponekad, kada neko leti visoko,
može nisko pasti. - Ne želim da pričam o tome. - Onda ću ja pričati.
Znam da pokušavaš da uzvratiš ocu. Ali koga u stvari povređuješ?
Šta ćeš dokazati ako postaneš propalica?
- Neću postati propalica. - Za to ti ne treba mnogo, dušo.
Još par onakvih tipusa poput onog koji te je pokupio, malo cuge i...
Bar ja bih to trebao da znam, ja sam stručnjak za propalice.
- Ne mogu živeti kod kuće. - Nije tako loše živeti kod kuće, mala.
Naći ću posao u Njujorku.
Učini mi uslugu. Nemoj ništa da radiš dok se ja ne vratim.
Obećavaš? - Obećavam, ali nećeš me naterati da se predomislim.
Milton, raskrsnica Delford, Nort Ouks i Parkmen.
- Izvini ako sam te uznemirila. - Ne budi smešna.
Zbog tebe se osećam kao član porodice.
Za mene je to nov osećaj i dopada mi se.
- Budi dobra devojka. - Hvala ti.
Ćao, mala.
- Je I' joj dobro? - Dobro je.
- Kad si planirao da ideš kući? - Šta?
Kad ti budeš rekao, Dejv. Može li posle Indijanapolisa? - Odlično.
Bama, trebao si ga videti sa njegovom bratanicom.
Oh, bio je tako sladak.
- Bratanica? - Pa, ona mu je bratanica!
- Bama je moj ujak. - Ona mu je zaista bratanica.
Prkinite. Hoću da slušam muziku.
- Mala, može li još jedno piće? - Volela bih.
- Daun, jesi li to ti? - Da.
- Znaš li koliko je sati? - Je I' došla? Šta se desilo?
- Gde si bila? - Tera Hot. - Sa kim? Gde si išla?
Po noćnim klubovima, sa nekim koga ne poznaješ.
Laku noć. - Laku noć?! Daun, hoćemo da znamo... - Umorna sam. Nije mi do priče.
Laku noć.
Daun.
Bacio si karte kao da odustaješ.
Igraš? - U igri sam, ćale. - OK. - Pratim.
- Ja ne idem. Koliko karata? - Tri karte.
- Koliko? - Odustajem. - Koliko?
- Dve lepotice. - Dve lepotice.
Imaš ih. Koliko?
- Iste dve lepotice. - Dve lepotice.
Poziv je za mene. Odustajem.
Halo.
Halo? Da? Samo minut, molim vas.
- To je Indijanapolis. - I dalje nisam tu.
Sačekajte samo malo, molim vas.
Gven, dušo, neću reći da nisi tu.
Dejv je već dva puta zvao. Osim toga, sada imaš nešto da mu kažeš.
- Bolje mu ti reci. - Gven, dušo.
Znam da ste se svađali i da si tužna zbog toga.
Misliš li da ćeš biti srećnija ako ga više nikad ne budeš videla?
Halo? Da, ovde je g-đica Frenč.
Halo?
Halo, Dejv. Imamo vrlo važne vesti za tebe.
"Atlantik" je uzeo tvoju priču. 500 dolara.
Je I'? Hej, to je baš dobro, zar ne? Sjajno.
Ali ja bih porazgovarao sa tobom o nekim važnijim stvarima.
Nisam razgovarala sa tobom jer ti nisam imala šta reći.
Dejv, bila sam tako zbunjena i zabrinuta...
ali sada više nisam Dok razgovaram sa tobom,
zaboravila sam kako je topao i dubok tvoj glas.
Da, nedostajao si mi. Nedostajao si mi.
Neverovatno mnogo.
Kada? Biću ovde.
Laku noć, Dejv. Hvala ti.
Laku noć, mala.
- Par asova i još jedan par. - Tri devetke.
Oh, danas ti je srećan dan. Opet si pobedio. - Da, malo mi se posrećilo.
Vas dvojica ste sjajan par, a?
- Manje-više. - Uvek igrate zajedno?
- Uglavnom. - Baš imate sreće.
Mislim da će nam trebati novi špil.
Reci mi nešto. Taj telefonski poziv.
- Nešto vrlo interesantno? - Za mene, jeste. Zašto?
Pitam tek onako, samo...
me je podsetilo na kockara koga sam upoznao u Filadelfiji.
Taj momak je imao prilično dobar trik. On bi sedeo za stolom i igrao karte,
a njegov ortak bi izašao i nazvao ga telefonom. A znaš li zašto?
Da bi mu rekao kakve karte ostali igrači drže u rukama.
To te tera na razmišljanje, zar ne?
Da, ja bih rekao da je taj tip pokvareni prevarant. - Da znaš da si u pravu.
Čarli, bolje da odmah raščistimo nešto... - Samo plako.
Ovaj momak ne ume da gubi, pa mislim da ima pravo da bude pomalo glup.
- A ko bi mogao da mu telefonira? - Deli.
- Pa, konobar, recimo. - Konobar? - Da, ulazio je ovde, zar ne?
- Mogao je snimiti svačije karte. - Da.
Pazi, nisam rekao da je to i uradio.
- Ti nikad ne skidaš taj šešir? - Ne, nikada ga ne skidam.
Zašto? - Jer ima mali radio-prijemnik zašiven u postavi šešira.
Preko njega primamo signale kakve karte vi propalice imate. Zašto?
Znate šta?
Ovaj dripac nas možda radi na pošteno.
Hajde samo da pogledamo, a?
U redu, dalje od love.
U redu.
Ne volim da mi iko dira šešir.
Podigni ga.
Podigni ga i stavi mu ga na glavu.
U redu, brišite!
Brže, dušo, beži odavde!
- Jesi li dobro? - Ne znam. Gde mi je šešir?
- Pusti sad šešir. Ustani ovamo. - Pomoći ću ti.
- Oh, dripci jedni. - Daj mi to.
Vratite se u Parkmen i ne pričajte nikom. Ja ću ga odvesti u bolnicu.
- Možemo li mi nešto da učinimo? - Uradite ono što kažem!
- Ne volim da mi iko dira šešir. - Stavi ruku oko mog vrata. Hajde.
- Evo tvog sakoa. - Dobro si se setila.
Polako.
G. Dilert.
Još nisam čula da neko spava sa šeširom na glavi.
E pa, sad ste čuli, gospo. To mi donosi sreću.
To je pagansko praznoverje.
Da.
Naravno da jeste, gospoja.
Napred!
- Kako se osećaš, stari druže? - Kako se osećam, stari druže?
Kako bi se ti osećao da ti stranci ovde upadaju i danju i noću...
da te okreću, diraju ispod čaršava? Čoveče, ovde se zbližavaju na brzinu.
- Je li on nezgodan pacijent, sestro? - Dok je pokušavala da mi skine šešir,
ja sam je učio kako drugu kartu iz špila da podeli kao prvu.
Niste pe podučavali, g. Diler, pokazivali ste mi.
- Nemojte dugo, molim vas. - Neću.
Znaš li šta je bilo? Tukla me je.
Gospod je na mojoj strani, g. Dilert.
Znači, konačno si stigao ovde, Dejv. Baš ti je dugo trebalo.
Posete su dozvoljene samo popodne.
Bolje nađi neku šemu da me iščupaš iz ove klopke za buve.
Zašto?
Ne verujem ovim sestrama.
Kako to misliš?
Ukrale su mi odeću. Go sam k'o pištolj.
To su doktorove instrukcije, idiote. Svima uzimaju odeću.
- Samo ti je on može vratiti. - Onda mi pozovi njega.
- Zašto samo ne pozvoniš na to zvono? - Ne radi. Razbesneo sam se i polomio ga.
Dejv, ti si me smestio u ovaj krevet, sada me izbavi.
OK, idem da popričam sa doktorom.
- Oh, zdravo, doktore. - Zdravo.
Hoću moje pantalone, doco!
Bojim se da ćemo morati da vas zadržimo ovde još neko vreme, g. Dilert.
Pa, šta je ovo? Bolnica ili zatvor?
To nije pitanje zakonitosti, već profesionalne odgovornosti.
Vi ste bolestan čovek, g. Dilert. Ne od uboda nožem, to je samo površinski.
Slučajno smo otkrili da ste u prilično odmaklom stadijumu...
diabetes mellitus-a.
- Šta imam? - Dijabetes?
Prilikom testiranja, primetio sam prilično prisustvo alkohola u vašoj krvi.
Koliko pijete viskija dnevno, g. Dilert?
- Vrlo dobro pitanje. - Oh, ne znam baš tačno.
- Možda pet, možda i manje. Ne znam. - Možda i više.
Naravno, moraćete prestati da pijete, g. Dilert.
Alkohol dodaje enormnu količinu šećera u krvi.
Potrebno vam je lečenje, g Dilert. Momentalno.
- Mislite da je toliko ozbiljno? - I više nego ozbiljno.
U redu, ispunili ste svoju dužnost, doco.
Sada mi samo recite šta trebam učiniti da bih izašao odavde,
a da ne razvaljujem ova vrata i biću vam zahvalan.
Poslaću vam otpusnu listu na potpis.
Izvinjavam se.
Možete li mi reći gde mogu da nađem g-đicu Frenč, nastavnicu?
Na drugom spratu. Mislim da je u učionici 213. - Hvala.
Da li je čas u toku?
Biće gotov za par minuta.
Imamo vremena za još par pitanja.
Voli?
Gospođice Frenč, mislite li da je Emil Zola bio nemoralan?
Ne, nikako.
Čak i kada je pisao o pokvarenim Ijudima, njegov stav je u suštini bio moralan.
- Ali imao je Ijubavnicu, zar ne? - To ćeš morati da vidiš sa gospođom Zola.
Zašto pitaš?
Jedan moj prijatelj smatra da pisci imaju... pa, drugačije standarde.
Ja mislim da ako je to u redu za njih, trebalo bi da bude u redu i za sve ostale.
Ne slažem se sa tvojim prijateljem, Voli.
Ali verujem da je tačno da dobri pisci imaju dublja osećanja od nas ostalih.
Imaju veći apetit za život.
Da sam poznavala Poa, nesumnjivo je da bi me odbijala njegova sklonost ka piću,
ali bih probala da ga razumem. Kao što bih pokušala da razumem dr. Džonsona
zbog njegove proždrljivosti, de Kvinsija zbog korišćenja droge,
a Bodlera zbog njegovog neurotičnog promiskuiteta.
Oni su bili veliki Ijudi. Veliki u svojim slabostima, ali i po svojoj snazi.
- Vi ste g-đica Frenč? - Da.
Ja sam Džini Murhed.
Vi mene ne znate, ali ja znam vas. Bar sam čula za vas.
Porazgovarala bih sa vama o nečemu.
Šta mogu učiniti za vas?
Bože, vi ne ličite na nastavnicu.
Hvala vam. Pretpostavljam da je to bio kompliment. - Oh, svakako.
- Mogu li da sednem? - Naravno.
Nemojte reći Dejvu da sam dolazila. Odrao bi me živu kada bi znao.
- On je vaš prijatelj? - Da.
Neću vam oduzimati previše vremena, g-đice Frenč.
Ali on se danas vraća, a postoji nešto što jednostavno moram znati.
Hoćete li se udati za njega?
Hoću li, šta? - Moram da znam kako stvari stoje, to je sve.
- Nisam sigurna da mogu... - G-đice Frenč, da vam objasnim.
Vidite, ja mislim da je on zaljubljen u vas.
A ako ćete se vi udati za njega, ja ću nestati.
Ali ako je to samo nešto prolazno...
- Vi ste iz Čikaga? - Da, je li vam on pričao o meni?
Ne, čitala sam u novinama.
Oh, zar to nije bilo užasno?
Znala sam da nisam trebala dolaziti, ali...
luda sam za njim, znate, g-đice Frenč.
A ovo je Božija istina. Želim da dobije ono što želi.
Čak i ako to znači da ste to vi umesto mene.
Pretpostavljam da vam je g. Hirš pričao o meni, inače ne biste sada bili ovde.
Ne. Nikada ništa nije rekao. Stalno sam ga zapitkivala, ali ništa mi nije rekao.
Ni ovde, ni u Tera Hotu i Indijanapolisu, ništa nije rekao. - Bili ste tamo?
Da. Oh, ali on nije zaljubljen u mene, g-đice Frenč.
Volela bih da jeste.
Dala bih svoje desno oko da jeste.
Nikada u životu prema nikome nisam ovo osećala.
Kada me samo dodirne, ja se topim.
Volela bih da ne plačete.
Šta god da ste umislili, ili šta god da vam je Dejv...
možda rekao...
nema apsolutno ničega između mene i g. Hirša.
Malo sam mu pomogla oko njegove priče, ništa više.
Samim tim, ja nisam vaša rivalka.
Oh.
Oh, g-đice Frenč, onda mi je drago što sam došla.
Oh, bila sam tako uplašena.
Nemate pojma koliko sam bila uplašena.
Jer sam znala da mi ga možete oduzeti ako želite.
Jer nisam toliko pametna kao vi.
Nemam ništa.
Nemam ni reputaciju. - Sigurna sam da je imate, g-đice Murhed.
Pa...
to je nešto što Dejvu ne smeta.
Ne bih želela da budem nepristojna, ali uskoro mi počinje sledeći čas.
Oh, otići ću. Ne Ijutite se na mene što sam došla?
Na neki način... sam vam zahvalna.
Zahvalna?
Ne znam zašto, g-đice Frenč...
ali hvala vam.
Hvala vam užasno mnogo.
Nećete nikome ništa reći, zar ne?
Nikome.
- Oh, zbogom, g-đice Frenč. - Zbogom.
Čoveče, ovaj gradić baš napreduje.
"Stogodišnjica Parkmena, 1848-1949."
Čoveče, trebalo im je 100 godina da sagrade ovo mesto?
To je gubljenje vremena.
- Zašto više to ne batališ? - Ma daj, Dejv. Neću da se raspravljam.
Čitav život živim na određen način i neću to da menjam.
Nemoj biti budala. Sećaš se šta je doktor rekao?
Pazi na dijetu, primaj insulin i imaćeš dug i normalan život.
Zašto ne prestaneš? Nastavićeš tako, a ja ću izgubiti prijatelja.
A nemam toliko prijatelja da mogu priuštiti sebi da izgubim jednog.
- Ne daješ mi izbora. - Nemaš prava da biraš.
Izgleda da je ono moja bratanica.
Daun!
Vozi dalje. Ja idem po moj auto. Možeš li jednom rukom? - Da.
- Kako je moja omiljena bratanica? - Dobro, dobila sam posao u Njujorku,
u izdavačkoj kući. Biću kancelarijska devojka, ali zar to nije divno?
Mislim da je to sjajno. Šta tvoji roditelji misle?
Kao što sam i očekivala, ali preboleće.
Dejv, možeš li doći na minut, molim te?
Nazvaću neke moje prijatelje u Njujorku.
Dejv, dosta mi je više problema koje mi priređuješ.
Ne radi se samo o toj tuči sa ubodom nožem... - Ako si me zvao da mi držiš
novu lekciju, jer ako jesi... Snizi ton. Ja nemam tajni!
Dođi ovamo, pozadi. Ovo je važno.
Edit, ako bi mogla...
Mislim da biste trebali ostati, g-đice Barkli. Možda vam ovo bude interesantno.
U redu, Edit.
OK, Dejv, neću ulaziti u najnoviju bruku koju si napravio.
Naravno, sve piše u novinama, ali nema veze, zaboravićemo na to.
Mnogo ti hvala. Ima par stvari o kojima bih hteo...
Ti si savetovao Daun da ide u Njujork, zar ne?
- Nisam. - Nemoj mene da foliraš.
Pre nego što si ti došao, ona...
Ti nemaš predstavu šta to znači za mene. Ti nisi otac.
To je tačno. Pa, ako sam nekoga povredio, povredio sam sebe.
Ali otac, to je nešto drugo.
Ako je već licemer, trebao bi biti dobar u tome, a ne da bude uhvaćen na delu.
Na šta ciljaš? - Ono vrlo striktno pravilo o kome si mi pričao.
Da se ne petljaš sa svojim zaposlenima.
- Pa, šta s tim? - To je prokleto dobro pravilo.
Naročito ako vaspitavaš jednu dobru i pristojnu mladu devojku.
- Da li ti to aludiraš na...? - Ja to govorim, Frenk.
Ovo je mali grad, a to što ja znam, vrlo lako bi i Daun mogla saznati.
Da budemo načisto, to nije dobro. G. Hirš, ja... Ne slušaj ga.
On ne vredi ničemu, nikad nije, niti će ikada vredeti.
Ako si završio sa svojom lekcijom, otići ću.
Žao mi je, g-đice Barkli, ali moja bratanica mi je veoma draga.
Frenk, ja... Otići ću iz Parkmena.
Hajde, hajde. Ne uzbuđuj se.
Verovatno je samo nagađao. Siguran sam da je tako. - Ne.
Oh, Frenk. Zašto te ja nisam prva upoznala?
Često razmišljam o tome.
Ne znam da li ti to shvataš...
ali, kada sam oženio Agnes, ti si imala samo 4 godine.
Ako ti više nisam potrebna...
mislim da ću otići kući da se spakujem.
- Oh, Dejv, izvoli. - Zdravo, profesore.
Imamo vrlo lep ček za tebe i lepo pismo od najpronicljivijeg izdavača.
Čestitam. - Hvala. Sve to dugujem Gven. Gde je ona?
Imaš svaki razlog da budeš veoma ponosan, dragi Dejv.
- Rekao si joj da sam je zvao telefonom? - Bojim se da večeras ona neće biti tu.
Veoma mi je žao. Evo tvog pisma.
Oh, sto mu gromova.
Kako zavidim Ijudima koji ubedljivo mogu izgovarati male laži.
Možda će se sutra ili prekosutra drugačije osećati.
Znam da ne želi da me vidi, ali kada bih samo znao zašto.
Dragi Dejv, dozvoli da ti prvo smućkam jedan magični martini.
To možda neće učiniti da problem nestane,
ali možda smanji njegovu veličinu.
Ali gde je ona? Mora negde biti.
Bojim se da to nije od velikog značaja, dragi Dejv.
Prilično je odlučna da ne želi da te vidi.
Ne pitaj me zašto, molim te. Nemam prava da se mešam.
Ona je na spratu, zar ne? Idem da je vidim. - Ne mogu te sprečiti.
- Mlađi si od mene. - Hvala.
Gven! Gven! Dolazim gore!
Gven?
Gde si? Razgovaraćeš sa mnom.
Gven?
Zar ti se ne čini da je ovakav nastup pomalo grub?
Da. Sada mi reci kakvu to igru igraš.
Ne razumem se u igre, niti u Ijude koji su im skloni.
Ako misliš na kockanje... - Ovo je moja soba. Nisam te pozvala da uđeš.
OK, OK, izviniću se kasnije.
Otišao sam sa Bamom samo zato jer si me ignorisala.
Ako ti to toliko znači... - Ne znači mi toliko. Uopšte mi ne znači.
- Izvini me, trebam ovo da završim. - Šta se desilo sa tobom, dođavola?!
Kada smo razgovarali telefonom, bila si...
- Šta te je nateralo da se promeniš? - Ne tragaj za tragičnim zapletima.
- Jednostavno sam se dozvala pameti. - Misliš, izgubila si pamet.
Laku noć, Dejv. - Gven, zaljublen sam u tebe. Rekla si da si i ti zaljubljena u mene.
Ne dodiruj me, Dejv. Tvoje ruke na meni nisu nikakav argument za ubeđivanje.
Učini mi jednu stvar. Samo mi reci šta te muči.
Ako porazgovaramo o tome, može se ispostaviti da grešiš!
Rekla sam "laku noć".
Gven. Zašto ne prestanemo sa ovim? Ovo je vrlo...
Ako me opet dotakneš, kunem se da ću pozvati policiju i tražiti da te izbace.
Ne sviđa mi se tvoj način života, način razmišljanja.
Ne sviđaju mi se Ijudi koji se tebi sviđaju. Ostavi me na miru! Kloni me se!
- Šta ti radiš ovde? - Čekam te.
Zašto?
Znaš onaj časopis u kojem je izašla tvoja priča?
Može se kupiti u obližnjoj radnji.
- Skoknuću da kupim jedan primerak. - Ne možeš. Ja sam ih sve pokupovala.
Ostao mi je još jedan.
- Znaš, danas su mi svi čestitali. - Stvarno? Na čemu?
Jer sam tvoja bliska prijateljica. Sve cure u fabrici su se rukovale sa mnom.
Čitav dan sam davala autograme.
- Šta si radila? - Potpisivala autograme.
Pisala sam... "Nadam se da će vam se svideti. " I potpisivala sam moje ime.
- To je dobar publicitet, zar ne? - Utuvi u tu tupavu glavu...
da se niko ne potpisuje na priču koju je napisao neko drugi.
Ali, Dejv, potpišeš se na knjigu i pošalješ je nekome za Božić.
Glupačo, ti nemaš ništa sa pisanjem ove priče.
Ja sam tvoja devojka. - I o tome sam hteo da popričamo. Nisi moja devojka.
Častio sam te sa par pića, proveli smo se, malo sam te prošetao,
ali ti nisi moja devojka. - Svi misle da jesam. - Baš me briga šta ko misli.
Ti nemaš ni mozga ni volje da sedneš i pročitaš tu priču.
Ne možeš tako razgovarati sa mnom. - Ne mogu, a?
Ti nisi sposobna ni da se sama skloniš sa kiše, već te neko mora voditi za ruku.
To je samo zato jer bi ti išla bilo gde sa bilo kim.
Dejv.
Stvarno ne bi trebao tako da razgovaraš sa mnom.
Ma, zaboravi.
- Hej, ovo je baš sjajna priča, Dejv. - Hvala.
Nešto te muči? - Da, ovo mesto. Liči na pacovski brlog.
- Treba da nađemo nekog da počisti. - Da uzmemo ovu Džini Murhed da
da održava ovaj stan čistim? - Zezaš me? On ni sebe ne zna da održava.
Uzgred, kada će biti svadba?
- Kakva svadba? - Kakva svadba?
Dejv, među nama, ta tvoja mala nastavnica...
ne utiče naš najbolje na tebe.
Znaš li da si postao nemoguć otkako si prestao da piješ?
Ženske.
Šta misliš da radiš tu?
Sedim.
To je smešno. Uđi unutra.
Uđi unutra.
U redu.
Ali nemaš prava da onako razgovaraš sa mnom, Dejv.
Ja sam Ijudsko biće i imam ista prava i osećanja kao i svi drugi.
OK, znači ti si Ijudsko biće.
Ako te ona nastavnica neće, to ti ne daje za pravo da se istresaš na meni.
Zaboravi na to, molim te, Džini.
- Još uvek si zaljubljen u nju, zar ne? - Nisam.
Jesi, to se vidi.
Vidi, u nikoga nisam zaljubljen.
Dejv.
Dejv, budi zaljubljen u mene!
Oh, toliko te volim!
Nikada u životu nisam srela nikoga kao što si ti.
Oh, volim te užasno, užasno mnogo!
Ne plači, Džini, ne plači.
Oprosti mi ako sam te povredio. Nisam hteo. Strašno mi je žao.
Znaš da bih sve učinila za tebe, Dejv.
Uradiću bilo šta, samo kaži!
Da li bi...
Da li bi počistila stan za mene?
- Oh, mogu li? - Naravno.
Oh, naravno. Sa zadovoljstvom.
Reći ću ti šta ću raditi. Dolaziću svaki dan pre posla.
Samo me pozovi.
Ali moraš zapamtiti, ja sam Ijudsko biće.
Imaću to na umu.
"I pre nego što je toga bio i svestan..."
bio je izgubljen. Nije prošlo još mnogo vremena...
kada je shvatio da će morati da se vrati na poznat teren...
"gde će pokušati da nađe tačku sa koje će moći da krene ispočetka."
Je li to kraj?
- Da li ti se svidelo? - Oh, jeste, Dejv.
Baš mi se svidelo.
- To ne znači previše. - Ne, iskreno, mnogo mi se dopalo.
Sto mu muka, samo kad pomislim da možeš tek tako staviti te reči na papir...
a ja znam samo da porubljujem grudnjake. Osećam se kao promašen slučaj.
- Šta ti se svidelo u priči, Džini? - Sve.
Kao na primer?
Pa... Ljudi.
- Koji Ijudi?! - Svi.
OK, svideli su ti se svi Ijudi, ali kakvo značenje za tebe ima priča?
Pa, znači mnogo.
- Onda mi reci u čemu je poenta? - Dejv, nemoj da se Ijutiš.
Svaki put čim otvorim usta, Ijutiš se na mene.
Ti ne razumeš ni reč od svega ovoga! Ti uopšte ne razumeš priču!
Ne razumem, ali to ne znači da mi se ne dopada!
Ne razumem ni tebe, ali to ne znači da mi se ne sviđaš!
Volim te!
Ali te ne razumem!
Šta tome fali?
Džini?
- Šta je? - Hoćeš li se udati za mene?
- Šta? - Udaj se za mene, sada, večeras.
Oh, Dejv.
Ne bi trebao da se zezaš sa mnom u vezi takvih stvari.
Oh, molim te, Dejv, nemoj me zezati.
Ne znaš koliko me to boli.
Ne zezam se, Džini.
Oh, Dejv.
Nadam se da je tako.
Mislim da to želim više od ičega na ovom belom svetu.
- Ne znam šta da kažem. - Samo kaži da hoćeš.
Oh, Dejv.
Da.
- Bama! - Ko mi je ruinirao stan?
Bama, čik pogodi. Nećeš pogoditi ni za sto miliona godina.
- Šta, šta, šta? - Dejv i ja ćemo se venčati.
- Oh, to je lepo. - Ne, zaista hoćemo, Bama.
Jesi li sišla s uma?
Bama, nemaš prava tako da govoriš.
Vidi, uz svo dužno poštovanje prema Džini, nećeš valjda oženiti ovu ribu?
Hoću. Večeras.
- Ne znam jesi li lud ili šta već... - Bama, molim te, on želi da me oženi.
- Nemaš prava... - Pokušavam da razgovaram sa Dejvom.
- Ne treba nam tvoj savet. - Budi dobra cura i zaveži.
Mogao bi da se navikavaš na to, ona će biti moja supruga.
Čoveče, ovo prosto nema smisla.
Nemam ništa protiv Džini. Baš ništa.
- Ali čak i ona zna da je droca. - U redu, dosta više s tim.
Hajde, dušo, idi kući i obuci nešto lepo,
a ja ću nazvati sudiju pa ću doći po tebe.
Bama. Bama, molim te, nemoj ovo da mi pokvariš.
- Molim te, Bama, to bi me ubilo. - Neće pokvariti, dušo.
Nikad u životu nisam bila srećnija.
Oh, čoveče.
Trebao bi mi kum.
To sigurno neću biti ja.
Ne znam šta se desilo između tebe i one nastavnice,
ali upravo si prevazišao sebe.
Nećeš se valjda stvarno privezati za ovu glupu radodajku?
Niko to ne bi uradio.
Zar ti se ne sviđa kako ti je počistila stan?
Nećeš je valjda zbog toga oženiti?
Ne zbog toga.
Dosadilo mi je da budem sam, to je sve.
A to što ona oseća prema meni...
niko nikada prema meni nije osećao.
Osim toga, možda joj mogu pomoći.
Sebi sigurno ne mogu pomoći.
Ali i dalje ostaje činjenica da je ona droca.
Rekoh ti da ću je oženiti, pa prestani tako da je zoveš.
Čvrsto si rešio, zar ne?
Da, nazvaću sudiju i ugovoriću venčanje za večeras.
U redu. U tom slučaju, upravo sam izgubio prijatelja.
Nemam nikakve koristi od nekog ko može biti toliko glup.
Onda vas proglašavam za muža i ženu. Čestitam.
- Je li to sve? - To je sve.
- Venčani smo? - Gotova stvar.
Ovo je venčani list.
Hiršovi.
- Dobro veče. - Dobro veče.
Mislila sam da će Daun putovati kasnijim autobusom?
Izgleda da je ovaj poslednji.
Biće lepo imati društvo tokom puta.
Da, zar ne?
Dejv.
Bama je trebao biti prisutan.
Verovatno da je bio zauzet.
Ne znam zašto me on ne voli.
Pretpostavljam da nema svrhe šibati mrtvog konja.
Dejv?
Biću ti dobra žena, Dejv.
Zaista dobra žena.
Nećeš zažaliti.
Verujem ti.
Dejv?
Možemo li otići u Tera Hot na medeni mesec?
Možemo uzeti sobu u motelu. Ne bi nas skupo koštalo.
Nije me briga gde ćemo ići, dušo, samo želim da odem iz Parkmena.
Možemo li prvo svratiti do mog stana?
Volela bih da...
pokupim moj jastuk i da ga ponesem. Sećaš se, onaj što si mi kupio?
Sećam se. - Pa možemo svratiti do Smitija na po jedno pivo?
Volela bih da se vidim sa devojkama. Očekuju me. Kupile su malo pirinča.
Bama, šta ti radiš ovde? Mislila sam da si ti kum.
Vraćaju se ovamo da se pozdrave. Hoćeš malo pirinča?
- Nije dolazio ovde? - Ko?
Kako se zvaše? Džinin stari prijatelj. Onaj tip iz Čikaga.
Čuo je da se udala, sada traži Dejva.
- Oh, on je jak samo na priči. - Ima pištolj i mrtav je pijan.
Šta namerava? - Kaže da hoće da ubije Dejva. Lud je. Pokušao sam da popričam
s njim, a on je potegao pištolj na mene. Ostani ovde, probaću da nađem Dejva.
OK
i reklamira proizvode sponzora.
Dobijate besplatno. Izvolite, besplatno je.
Sve je besplatno. Uzmite besplatno.
U redu, dame i gospodo, priđite bliže.
Imamo puno suvenira i nagrada za vas.
Sve što tražimo je...
Zar nisi primetio da u poslednje vreme mnogo bolje govorim?
- Oh, da, mnogo bolje. - Nabavila sam jednu od onih...
knjiga iz gramatike, iz biblioteke. Dobila sam je nastavnika ko...
Koga.
"Koga" je objekat.
Koga to kaže?
165 funti. Sedite ovde.
Sto mu muka, pobedili ste me za jednu funtu.
Evo, odaberite vašu nagradu. Ko je sledeći?
Tebi se ne ide Smitijev bar, zar ne, Dejv?
- Rekla si da ti se ide tamo. - Neću da idem ako ti to ne želiš.
- Možemo ostati ovde? - Hoćeš li se odlučiti, Džini?
OK, onda idemo kod Smitija. Devojke su rekle da će čekati.
Ništa bolje od njega, seče tačno na pola.
Evo još nečega. Kupus-salata.
Pogledajte. Najlepša salata sa pasiranim jajetom.
Kladim se da kokoška koja ga je snela još uvek kokodače.
Još jedna korist od ovog lepog, malog kuhinjskog sekača: Pomfrit.
Vi to volite, ja volim, vaša svekrva to voli.
Svi vole pomfrit.
S obzirom da se duša preminule vraća Bogu koji je i stvorio,
mi polažemo njeno telo u zemlju.
Zemlja zemlji, pepeo pepelu...
prašina prašini.
"Gospod je moj pastir, ništa mi neće nedostajati."
Našao mi je mesto na zelenim pašnjacima.
Vodio me je pokraj mirnih voda.
Oživeo je moju dušu.
Vodi me putevima pravednosti u pod imenom Njegovim.
Dok budem hodao dolinom smrti...
neću se bojati zla, je on je sa mnom.
Tvoj štap i Tvoj prut mi pružaju utehu.
Postavio si sto predamnom u prisustvu neprijatelja mojih.
Premazao si moju glavu uljem.
Imam više nego što mi je potrebno.
Zasigurno će me dobrota i milost pratiti čitavog života...
"i ja ću boraviti u kući Gospodnjoj zauvek."