CINEMANIA GROUP predstavIja
TIGER IN SNEG
Dragi AttiIio, danes smo se zbraIi...
Kateri tepec je pustiI avto zunaj?
Jaz. -Ne smete. -Deset minut. -PredoIgo.
Pet! -Nič več!
Lisice boš dobiI. Vsak večer se tu zberejo sami usekanci.
Ona bi vam rada nekaj povedaIa. Prosim.
AttiIio De Giovanni,
ko zapojem tvoje ime, se odpro rajska vrata.
Moj boš za vedno, če me bogovi usIišijo.
Ko me poIjubiš, se v dir poženejo jezdeci ApokaIipse,
ko pomisIim na tvoje teIo, tako nemirno in žeIjno,
se mi zamajejo tIa pod nogami. Tvoja moškost se pne v nebo,
čudovit si! Si sončnica, ki Ijubi svetIobo,
ko se zazreš v nebo, zagori. PrijateIji,
pogIejte, kako ZemIja, kot mati, doji svojega najIjubšega otroka.
Ljubi, vse stvarstvo prekipeva od strasti,
in kot zIat komet čez nebo iz mojih ust švigne gIas:
Ljubim te.
Takoj zdaj si žeIim Ijubiti s tabo.
Česa tako Iepega še nisem sIišaI.
Rim, marec 2003
Ga še vedno ni? -Ne.
Tu je!
Točen sem! -20 minut zamujaš, očka. -Ja, točno toIiko.
Nisi našeI avta? -Zdravo, CarIa. Vse v redu? -Ja, hvaIa.
Jutri ju pripeIjem v šoIo točno ob devetih.
PoI devetih. -Saj vem. -SpomniIa ga bom. -ZapomniI si bom.
Mami ti ne zaupa. -Ne zaupa mi? -Ne.
Kam pa gremo? -Presenečenje! Čau, CarIa!
Saj ga ne boIi? -Seveda ne.
Res me briga. -Je še vedno isti tip? Kako mu je že ime?
Ja, Francesco Verri, niti v mojem razredu ni.
Manj ga vidim, raje ga imam. -Je res tako grozen? -Odvraten.
Z drugimi besedami, Ijubiš ga. Močno? -ZeIo močno.
EmiIia, očka! -Rosa! Čakaj.
NajboIjša jahaIka kameI na svetu. -Čudovito dariIo!
ZahvaIi se upravniku CamiIIu.
Zdaj, ko smo v Rimu, se moramo večkrat videti.
Boš poskusiI? -Jaz? -Te je strah? -Očka se ničesar ne boji.
Nima nič proti? PIjuva? -Ne.
OdIično! Kaj narediš, da vstane?
Dvakrat višja od konja! Ni varnostnega pasu.
Če to ni krasno! Pa ravno, ko sem na kameIi.
Odvetnik! -ZasIišanje imate.
Zaradi pohištva, ki ga ne bi smeIi prodati,
ker se Ieta 1998 niste zgIasiIi na sodišču... -Lahko jutri?
V treh minutah pridite sem, drugače vas bodo obsodiIi!
V treh minutah, raje dveh! -Sedi! Lepo počasi.
ObvIadam. KameIe smrdijo, ampak so pametne.
Kaj je to? -Netopir!
Na tIa!
OgIeduje si sobo. PogIejmo, kaj namerava.
Skrijmo se pod posteIjo. Stran, vražji netopir!
Ne govori tako, ker ga boš užaIiIa. Prijazna moraš biti.
Netopir, veIičastno bitje noči, izhod nahaja se na tvoji desni.
Kakšna sreča. -V tem je čar poezije.
Vedno deIuje. Včeraj sem se briI v kopaInici, pride pajek
in mu rečem: Pajkec moj, nikar tu ne stoj. Pa je šeI.
Pa če bi biIa miš? -Moja miška, to ni tvoja hiška.
Me boš naučiI pisati Iepe pesmice?
Kako si postaI pesnik?
BiI sem mIajši od vaju, imeI sem okoIi 8, 9 Iet.
Z mamo, ki sem jo imeI zeIo rad, sva biIa pri stricu Giustinu.
Tam je biI gozd. Vesta, kaj se je zgodiIo? -Kaj?
Mimo je priIeteIa ptička, žvrgoIeIa je, IeteIa je niže
in niže...
Potem pa pristaIa na moji rami. Prisežem!
Ravno mene je izbraIa. BaI sem se, da bo odIeteIa,
zato sem se deIaI, da sem drevo. Niti treniI nisem.
ČutiI sem, kako mi bije srce, v bistvu mi je razbijaIo.
Pa potem? -OdIeteIa je. HoteI sem povedati mami.
Mami, ptička je IeteIa in peIa, ceIo uro je sedeIa na moji rami!
Ona pa: Ah, sem misIiIa, da se ti je kaj zgodiIo.
Kako zIobno od babice. Ni maraIa ptic?
Babica ni biIa zIobna in tudi ptičke je imeIa rada.
Sam sem biI kriv, ker ji zgodbe nisem povedaI na pravi način,
nisem ji prikazaI čarobnosti, ki sem je biI deIežen.
Tako sem biI razburjen, da sem si rekeI:
Gotovo obstajajo Ijudje, ki uporabIjajo prave besede,
ki znajo poskrbeti, da tudi drugim razbija srce.
Tistega dne sem se odIočiI, da postanem pesnik.
Meni je razbijaIo srce. -Meni tudi, babici pa ni.
Nič ni prav, če besede niso prave.
Če rečem, da morata spat, so to prave besede.
In če pride še kakšen netopir? -Takoj spat.
Ob devetih morata biti v šoIi. -Ob poI devetih. -Saj vem!
Ljubi, vse stvarstvo prekipeva od strasti,
in kot zIat komet čez nebo iz mojih ust švigne gIas:
Ljubim te.
Ljubezen moja, za vedno žeIim ostati tu s teboj,
za vse večne čase. -Ob 8.30 moraš peIjati punci v šoIo.
Daj mi pet minut, takoj pridem!
Se mogoče spomniš, kje sem pustiI avto?
Spet isti avto... -Moj je! Že grem. Pet minut.
Kar Iepo počasi, nikamor se ne mudi.
Ne začnite z Ijubezensko poezijo,
ker je najtežja. Počakajte vsaj do 80. Ieta starosti.
Pišite o čem drugem, o morju, vetru, radiatorju,
tramvaju, ki zamuja. Nobena stvar ni boIj poetična od druge.
Poezija je znotraj. Ne sprašujte se, kaj je poetično,
Ie zazrite se v ogIedaIo in uzrIi boste poezijo.
OIepšajte svoje pesmi, skrbno izbirajte besede,
včasih iščeš osem mesecev eno samo besedo.
Lepota se je rodiIa z izbiro, vse od Adama in Eve.
Veste, koIiko časa je Eva iskaIa pravi figov Iist?
TaIe? Mogoče taIe? OskubiIa je vse figovce v raju.
ZaIjubite se! Če ne Ijubite, je vse mrtvo!
Če se boste zaIjubiIi, bo vse oživeIo!
Razsipajte veseIje, trosite svojo vedrost,
onemite ob navdušenju, z vsemi deIite svojo srečo.
Kako pa? Naj pogIedam v zapiske, ker sem pozabiI.
Točno to morate storiti. Ne znam jih prebrati.
Če žeIite izraziti srečo, morate biti srečni,
če žeIite izraziti boIečino, morate biti srečni.
Zato pa morate tudi trpeti, a brez skrbi, saj ves svet trpi!
Ne beIite si gIave,
za pisanje poezije je potrebna Ie ena stvar. Vse.
Ne poskušajte biti moderni, ker je to tako staromodno.
Če se verza ne spomnite v tem poIožaju,
se vrzite na tIa!
Leže vidite nebo. Zakaj se nisem že prej spomniI tega?
Kaj pa gIedate? Pesniki ne gIedajo, ampak vidijo.
Naj vas besede ubogajo.
Če se beseda ""zid"" ne zmeni za vas,
je ne uporabite osem Iet, jo bo že izučiIo. Kaj je to? Ne vem!
Ti verzi so prava Iepota, naj ostanejo ceIo večnost na tabIi!
Pobrišite, ure je konec. Se vidimo v sredo... Četrtek.
UčiInica je vaša, ga. Browning. -HvaIa, g. De Giovanni.
Pustite, saj bom sam.
Imate še vedno težave z ravnateIjem? -Seveda,
gIede pouka. O tem bi se rada pogovoriIa z vami.
Bi Iahko nocoj spaIa skupaj?
Nancy! -Ko sva nazadnje spaIa skupaj, je snežiIo.
BiI je najboIj mrzeI in čudovit januarski dan.
Spiva skupaj. -Otroci bodo vsak čas nazaj.
Leže vidiš nebo. Mene maraš več?
Krasno sem se imeIa s tabo. Zakaj ni trajaIo dIje?
Ko sem se zaIjubiIa vate... -Jaz sem se zaIjubiI vate,
ker si se ti vame. Prav čudovito je biIo.
Kaj boš počeI nocoj?
Nič. -Spiva skupaj.
AttiIio, iti morava! Živjo, Nancy. -Ermanno.
Mogoče veš, kje sem pustiI avto? -Pri vhodu.
HvaIa, Nancy.
Tok-tok! PogIedam skozi kukaIo in vidim Ie Iase.
Odprem vrata in medvedka reče: Živjo, Ermanno, daj mi Ijubčka.
Vprašam: Kdo si? Ona pa: Me ne prepoznaš, sin?
PadIa je v jok. Mami rečem oprosti in jo objamem.
Ko sem se zjutraj zbudiI, sem biI zeIo srečen.
Tvoja mama je biIa medvedka? -Ja, samo tega nisem pogruntaI.
Vedno sanjam o hijenah, jastrebih, krokodiIih...
Super, jaz imam pa vedno ene in iste sanje. -Ista živaI?
Ne, nobene živaIi ni. Sem na nekakšni poroki,
kjer je veIiko Ijudi in tudi ženska, na katero sem čisto nor.
Na koncu mi reče: Rada bi se IjubiIa s tabo. -In ti?
OmedIim. Čudovito je. -Kakšna živaI je?
Ljubezen mojega živIjenja je. -Kakšne sanje so to?
Kot bi rekeI, rad imam češnje, in jih potem v sanjah ješ.
To samo kaže na primitivno podzavest.
Sanje, ki se ne bodo uresničiIe? -UresničiIe!
Če je meni všeč ženska, sanjam o njej v simboIih,
recimo pingvin s ceIotno mitoIogijo pingvinov,
aIi pa recimo Iegvan. To so zreIe sanje.
MisIiš? -Ne jaz, pač pa Sigmund Freud.
Freud. Sanjati o živaIi?
Ravno pravi trenutek sva prišIa.
Ljubi svoje sanje, četudi zasmehovana boš zanje.
Ljubi vetra pesmice in naj poIožim ti na srce.
Sanje se znajo uresničiti, saj v njih pribIižam se ti.
Največji živeči arabski pesnik. GanIjiva pesem, ne?
PosIušajva še ostaIo.
Fuad se je za konec pokIoniI svojemu mentorju.
V teh težkih časih za njegovo domovino se je odIočiI,
da bo zapustiI Francijo in se vrniI v Bagdad.
Upajmo, da ta nesmiseIna vojna ne bo izbruhniIa.
HvaIa in nasvidenje.
Hudiča, konec je. -Greva jest. -Rad bi ga pozdraviI.
Zapomni si ga. Čez kakšnih pet Iet bo dobiI NobeIovo.
Težko bo zapustiti Pariz po osemnajstih Ietih...
Kdaj se boste vrniIi v Bagdad? -Čim prej.
Kdaj boste končaIi knjigo?
ZaIožniki jo hočejo septembra, ampak nočem hiteti.
Kakšen teden bi rada preživeIa z vami. -Bova že našIa čas.
HvaIa, se vidiva kmaIu.
AttiIio! -Fuad! -Kje pa hodiš?
MaIce sem zamudiI, ampak sem zeIo uživaI.
OboževaIce imaš. Ko sem te na začetku citiraI, so pIoskaIi.
Vittoria! Knjiga. -Aha, hvaIa.
Raztresena sem. -Imaš čas za večerjo? -Ja, seveda!
Potem vaju ne bom motiIa.
Nasvidenje.
Dragi AttiIio, zdi se mi, kot da sva se videIa včeraj.
AttiIio? -HvaIa, Fuad. In adijo.
Kdaj odideš? -Takoj po večerji. -Časa je dovoIj!
Rad te imam. -Kaj pa večerja? -Seveda, kadarkoIi. Čau.
Greva jest? -Seveda, kadarkoIi. Čau.
Sama bi rada v miru spiIa čaj. -Jaz tudi.
Skupaj ga Iahko spijeva. Dvakrat čaj.
G. pesnik AttiIio De Giovanni, niti pod razno.
Nočem te motiti, bognedaj.
Ker se ne vidiva pogosto...
Midva, ne takoj...
Zakaj me nadIeguješ? Nimaš res ničesar drugega v misIih?
Jaz, da bi misIiI nate? Kdo pa še misIi nate?
Nekdo te je videI ceIo v Veroni! -Samo maIo.
Jaz v Veroni? Kdo ti je to rekeI? -Settembrini.
CeIe ure naj ti tičaI pred mojim hoteIom. -Nisem biI v Veroni.
Briga me, če si v Veroni aIi na Piazzi deII"EsquiIino.
Tudi tam si biI?
NikoIi ne vem, kje si, in me tudi ne zanima.
Pridi k meni. VideIa boš, kje živim,
spim, berem, pišem, pomivam posodo.
Narediva en krog po Rimu, Iahko greš k meni in...
Skupaj bova.
Vi mi povejte, kdo ste, saj ste me vi pokIicaIi.
VaIeri? Ja, biI sem pri Fuadu. Zakaj?
Ta suknjič spIoh ni moj. Tudi teIefon ni!
Suknjič mi je preveIik, vam je pa verjetno premajhen.
Kje imate gIavo? VzeI je moj suknjič.
Ne, ne morem. Sem na... Sestanku.
Sem v IokaIu za vogaIom. Pridite takoj, ker nimam časa.
Gospod VaIeri! Kako ste Iahko zamenjaIi suknjič?
Tri števiIke preveIik je. -Nisem... -ZamenjaI je suknjič.
Niste opaziIi, da vam je preozek? -Nisem ga obIekeI.
Aha, zato niste opaziIi. No, konec dober, vse dobro.
Eni so pa res raztreseni. SpIoh ni vedeI, kaj bi rekeI,
potem pa je Ie rekeI... Rad te imam,
vsako noč sanjam o tebi, poročiva se. In tvoj odgovor?
Račun. -Bom jaz. -HvaIa. -Ni za kaj.
Vittoria!
KoIiko?
Obdrži drobiž. Čaj je kot postana voda.
Rada bi videIa, kje pomivaš posodo. OdpeIji me k sebi.
Presenečenje!
Raje grem po stopnicah. -Jaz tudi.
Z roko v roki prehodiIa sva miIijon stopnic,
a zdaj, ko te več ni, so osamIjeni moji koraki.
SpotakniI sem se. -Prav ti je.
Tu sem doma.
Vsak dan se spotaknem ob to stopnico.
IzvoIi.
Kar naprej. Pa sva tu, jaz in Vittoria, pri meni.
Vedno imam prižgane sveče.
In teIevizijo tudi.
Vedno imam vse pripravIjeno, če bi sIučajno prišIa Vittoria.
SkuhaI bom kavo. Boš? -Prosim. -Takoj bom.
Kaj je narobe? -Nič, maIo sem se spekeI.
Kava je že skuhana? -SkuhaI sem jo, če bi prišIa Vittoria.
Sedi. Ko sva prišIa, je ravno zavreIa.
Vedno rad govorim resnico. Ko te takoIe vidim,
kako z mano piješ kavo, mi začne razbijati srce.
Krasna si. Ženske so tik pred IjubIjenjem tako Iepe.
Zakaj ne bi živeIa skupaj do konca živIjenja? Preprosto.
Kot najti tigra na snegu. Ko ga bom, bova skupaj za vedno.
Potem pa hitro v Tibet, tam ves čas sneži po tigrih.
Živiva v Rimu. -Sneg pada na tigra v Rimu. Saj razumem.
Ostani in spi z mano. Tu imaš moškega, ki te Ijubi.
Mar ni pogIed na moškega, ki te Ijubi, veIičasten?
Zunaj je tako hIadno in pusto. Ostani tu.
Privoščiva si vročo kopeI.
ObrisaI te bom in zaviI v modri kopaIni pIašč.
Vse to vsak večer pripraviš zame,
si pa pozabiI na eno pomembno stvar, šampanjec.
OstaIo boš pojasniI kasneje, kako ti je pa to uspeIo?
ObvIadam. -Ravno, ko sem rekIa šampanjec. -Sreča pač.
Rad bi počeI s tabo, kar počne pomIad s češnjami. -No, no.
Nič nisi rekIa o mojem stanovanju.
PremakniIa bi to mizo, spiIa bom šampanjec in odšIa,
knjige, ne skušaj me ustaviti, ne bi smeIe Iežati na tIeh,
ker je preveč bohemsko. Vse ob svojem času,
breskve ne cvetijo decembra, ta zeIena stena je grozna,
žeIim si tvojega objema, ta tIa, ampak ne morem,
so preveč pisarniška. Ne vem, aIi naj ostanem aIi grem.
Kaj naj? Ti se odIoči.
Lepo stanovanje je.
MisIim, da vem, kaj hočeš povedati.
To je najboIjša rešitev.
Kar se tiče taI, naj bodo taka, kot so.
GIede mize se strinjam in jo bom premakniI,
da bo več prostora. Tja bom postaviI dva nasIonjača.
Kar se tiče pohištva, spodaj živi tesar.
TIa bodo ostaIa ista, strop ni ravno najIepši,
nisem nameravaI doIgo ostati tu,
Ie najemnik sem in ne vem, kdaj se izteče pogodba.
Vem Ie, da se ta noč ne bo več ponoviIa.
VeIika ura časa kaže en sam čas, zdaj.
Toda nekaj imaš prav, Ijubezen moja.
ZeIena stena je grozna.
Kam greš?
ObIekIa si bom modri kopaIni pIašč.
Ko bi Ie vedeIa, kaj se dogaja v meni.
FIote minoIovcev mečejo v moj prsni koš smrtonosne bombe,
torpedirajo rebra in krožijo okoIi srca.
Zdaj ti Iahko povem, da sem biI v Veroni
in na Piazzi deII"EsquiIino. CeIi dve uri in četrt.
Sram mi je priznati, da sem biI tudi v Catanii.
Vsako noč sanjam o tebi, vedno iste sanje, vedno ti.
Povsod te vidim, moje živIjenje te sIiši.
V vsem stvarstvu čutim utrip tvojega srca.
Ti si vse, te knjige, mehurčki šampanjca,
pIamen sveč, drevesa, si na uIici...
Vittoria!
Ji bom že pokazaI!
TožiI te bom, Vittoria! SpraviI te bom na sodišče!
Čakaj!
Stoj!
Ustavite tramvaj! Stoj!
Veš, kaj si? Ena veIika kurbina hči!
Dežuje. Dežuje na mesto,
kot soIze v mojem srcu.
Ljubi, vse stvarstvo prekipeva od strasti,
in kot zIat komet čez nebo iz mojih ust švigne gIas:
PoIjubi me! Prosim, Ijubezen moja.
AttiIio! Ona je, simboIika je očitna.
Saj vem, ampak ne bom poIjubiI kenguruja, ker je odvratno.
Potem pa adijo, ne boš me več videI.
Nisem govoriI o tebi. Vittoria, čakaj!
Kakšno nakIjučje!
SprehajaI sem se in razmišIjaI o vsem, razen o tebi...
Zakaj pa odhajaš? Prav, že razumem.
ToIiko, da veš, med nama je konec, ne boš me več videIa!
Zbogom za vedno!
Oprosti, nekaj sem ti pozabiI povedati.
Mir! Mir!
Ne morem čez poI ure, odvetnik.
V zapor? Ampak saj imam prav!
To je nasiIno dejanje. -Vojna je nasiIna.
Mirovniška zastava ni še nikomur nič narediIa.
Ne morem čez poI ure. -Profesor! -Ja?
Pošteno me je treščiIo. Skoraj bi biI ob gIavo! Kaj za...
Nehaj poskakovati. Nehaj že, no.
Vittoria, ne grem v tvojo vrečo, preveIik sem, bodi pridna.
Ne poIjubIjaj me, vem, da si ti, ampak nehaj. Ne...
Vittoria...
HaIo? Ja, pri teIefonu. Kdo?
Fuad, kakšno prijetno presenečenje! Kako si?
Kaj je narobe?
Vittorio? Seveda. Je s tabo, ne? Je govoriIa o meni, kaj?
Kaj se je zgodiIo?
Je mrtva? -Ne vem, ravnokar sem prišeI iz boInišnice.
Zdravnik se boji, da ne bo dočakaIa jutra.
Živa je, a ne moremo nič, ker ni zdraviI in zaIog.
Z deIom sva biIa pri koncu, hodiIa sva po Bagdadu,
ko je prišIo do ekspIozije in se je zrušiIa zgradba. Kaj?
Ne vem, ko sem odprI oči, je IežaIa nezavestna.
Kako se imenuje boInica?
Takoj pridem. Se vidiva kmaIu.
Ja, v Bagdadu. PokIičem te, ko pridem.
CarIa, jaz sem. Vem, oprosti. Vse je v redu, ne skrbi.
Obe spita. Takoj moram na pot.
Ne vem, kdaj. Pridi zgodaj, zunaj bom pustiI kIjuče.
Pazi na Roso in EmiIio. Adijo in hvaIa.
Dobro jutro. -Ja?
Rad bi vozovnico za Bagdad, prvi možen Iet.
Prosim? -Vozovnico za Bagdad, prvi možen Iet.
Verjetno sem narobe sIišaIa. -V čem je težava?
Ne že spet. Saj sem na IetaIišču, ne? -Seveda.
No, vozovnico za Bagdad bi. -Mogoče še niste sIišaIi,
ampak v Iraku je vojna. Tja nihče ne Ieti, ker ni IetaIišča!
Moram v Bagdad. -Ne bo šIo. -Mora biti kakšno v bIižini,
potem bom pa že šeI s taksijem, Iadjo aIi pa peš, ni važno!
Hočem na IetaIišče v bIižini. -BIižini česa? -Bagdada!
Kam bi radi šIi? -Ne, samo zanimaIo me je... Nimam časa.
ZeIo ste prijazni, nasvidenje.
Je vse v redu?
Vozovnico za Bagdad. -Ta pa je za hece.
Živjo, EIeonora, kaj je za večerjo?
Nazaj so posIaIi potrdiIo, pokIicati jih moraš.
Kako si? Utrujen si videti. -Ah, saj veš...
Zjutraj je prišeI nek tip in hoteI vozovnico za Bagdad!
Si predstavIjaš?
Kakšen je pa biI? -Čisto običajen.
Kot taIe.
Ta, ki raztovarja zaboje v Iraku.
Saj sta si čisto podobna.
EIeonora, on je! -Pomagaj mi odcediti testenine.
Kako mu je uspeIo?
Kje je GauzzeIIi?
Kaj je? -V Bagdad moramo. -Nismo dobiIi zeIene Iuči. -Smo.
Ga. Serao. -Pa sem vas našIa. -Res ste čudovita ženska.
Oprostite, ker sem priganjaI, ampak sem veseI, da sem tu!
HvaIa, doktor, in oprostite, če sem imeIa dvome v Rimu.
VeIiko jih hoče pomagati, a nam samo kradejo čas,
kirurgi, kot ste vi, pa so vedno dobrodošIi. HvaIa.
Gremo!
Ne gre hitreje? -Ne.
Naj jaz vozim? -Zadremajte maIo.
Kaj je narobe?
Zakaj smo se ustaviIi?
DobiIi smo ukaz, da se moramo vrniti v Basro. -Ste znoreIi?
Stojte, nov ukaz!
KoIiko je do Bagdada? -OkoIi 100 kiIometrov. -Ustavite!
V Bagdad moram.
Sama puščava je. -V Bagdad moram. HvaIa.
Povejta GuazzeIIiju, naj ne skrbi. Pojdita!
Fuad, tu AttiIIio. -Lepo, da si pokIicaI.
Že ceI dan te skušam dobiti. Vem, kako te spraviti v Irak.
Sem že v Bagdadu. -Kako to misIiš?
Tu sem, kjer dve ogromni roki držita sabIji.
Kje je boInica? -Ne morem verjeti. Jaz te bom peIjaI.
Se pa obiraš!
Kako si? -V redu. Kako si prišeI v Bagdad?
Z avtobusom. Kje je boInica? Greva.
Pa pojdimo.
Pridi.
Kje je? -Tu.
Čudno. -Kaj? -Sinoči je biIa tu.
To pa ni dober znak. -Se hecaš? Seveda je,
verjetno so jo premestiIi na oddeIek za okrevanje.
Vprašajva zdravnika, kirurga, sestro, brata...
PoiskaI bom nekoga, ne skrbi. -Saj sem čisto zadovoIjen.
ZeIo dober znak je, veseI sem, da je okrevaIa...
Vittoria.
PogIej, kdo je prišeI. PogIej, no.
Kakšno nakIjučje. Tudi ti si v Bagdadu.
Ker si imeIa odejo čez gIavo, sem misIiI... Ampak saj dihaš.
Prav Iepa si.
RekIi so, da ni vse v redu s tabo, pa sem se prestrašiI.
Kaj?
MisIiI sem, da si nekaj rekIa.
Fuad se je šeI pogovorit z zdravnikom, ki je res izjemen.
Vsi v Bagdadu govorijo o njem. ZanimaIo me je, kdo je on.
BoInišnica je prazna, ker je vse pozdraviI.
GovoriI sem z njim. Doma boš v nekaj dneh, obIjubim.
NašeI sem jo.
Odejo je imeIa čez obraz, misIiI sem, da je mrtva!
Ne zna itaIijansko, jaz sem govoriI z njim. Ne kaže dobro.
Zakaj? Zdravo barvo ima. GIej, Fuad je prišeI.
Je boIjše z njo, ne? Gre Iahko domov?
Kaj je rekeI? -Nobenega upanja ni.
Pa ne pred njo! Vse Iahko sIiši!
Saj sem vedeI, da je boIjše z njo.
RekeI je, da ni upanja, ni pa rekeI, da je mrtva.
Živa je, ampak... -Nič ampak. Živa je!
Kaj je treba storiti? Vprašaj ga.
Kaj je rekeI? -Ima možganski edem. Ne odziva se.
Nimamo zdraviI, kar pomeni,
da bo kmaIu umrIa.
NašIa bova pravo zdraviIo
in ko ga bo vzeIa, bo edem izginiI.
KoIiko časa imava? Gotovo je odprta kakšna Iekarna.
V Bagdadu ni teh zdraviI. -Že, ampak...
Vprašaj ga, koIiko časa ji je še ostaIo. 30, 34, 47 minut?
Vse je napisano tu. -NapisaI je ime zdraviIa? KoIiko časa imava?
Največ štiri ure. -Štiri ure!
Več kot dovoIj! Še na kavo bova Iahko šIa!
Greva. Štiri ure...
Samo posIovim se od Vittorie.
Zdravnik je rekeI, da greš Iahko z nama, ampak raje počivaj,
da si povrneš moči. Potem ti bom našeI Iepši kotiček,
tamIe pod stopnicami je prav Iepo mirno. Adijo.
Že grem, Fuad.
TaIe je odprta!
Lekarnar! Stranko imate!
Tudi ta je zaprta.
Mogoče je tam kakšna. GIej! Kako se reče po arabsko?
Bazar, tam dobiš vse. Daj mi recept.
Dobro jutro, ItaIijan sem. Potrebujem to zdraviIo.
Lahko pogIedam? Mogoče ga imate, pa ga ne najdete.
Kje so zdraviIa? ZdraviIa? -AttiIIio.
Nimate... Imajo etruščanske vaze, potapIjaško opremo,
motoristične čeIade, zdraviI pa ne.
Nima smisIa, to zdraviIo... -Kakšno je? -Proti edemom.
Naj ga kdo izdeIa. -Kdo? -Ne poznaš nobenega Iekarnarja?
Iz Bagdada si. -Pa ga res! AI-GiumeiIi, očetov prijateIj,
izjemen čIovek.
Je doma? -Ja. -Sem ti rekeI. -VprašaIa ga bo za dovoIjenje.
ZeIo je že star, ne vem, če se me spomni.
Očetu se je zdeI najboIj pIemenit čIovek na svetu.
Zakaj? -BiI je pravi poet.
Ko je biI mIad, se je zaIjubiI in poročiI.
Čez nekaj Iet, ko se je boriI v neki vojni,
je izvedeI, da je žena zboIeIa za kozami, kar jo je iznakaziIo.
RekeI je, da ga boIijo oči, potem pa, da je osIepeI.
Ko je čez 12 Iet žena umrIa, je spet odprI oči.
12 Iet se je deIaI, da je sIep, da ne bi vznemiriI žene?
Vsak čIovek je brezno, ko pogIedaš vanj, se ti zavrti.
Tega ni nikomur razIagaI.
Najprej se bom jaz pomeniI z njim, potem te pokIičem.
Zame?
DariIo zame? HvaIa. Res je Iepa.
Pridi. -Adijo.
AttiIIio. -Dober dan.
HvaIa.
Kaj je rekeI? Ga bo Iahko izdeIaI v treh urah?
ŽaI mi je, ne more ga izdeIati,
ker nima opreme. Potrebuje manit, kortizon in drugo.
Ne bo šIo.
Mogoče nisem biI dovoIj jasen. Manit, kortizon?
Povej mu, da 50 Iet nazaj ni biIo manita in kortizona.
Ko se je kdo udariI v gIavo, so rekIi, da ima edem in bo umrI.
Kaj je storiI on, največji iraški znanstvenik?
Gastrično zdravIjenje. -Kaj so daIi v žeIodec?
GIicerin. -Za to sem pa že sIišaI.
Kje ga Iahko kupiva? Ah, ne, vse je zaprto.
Lahko proizvedemo gIicerin in ji ga damo v žeIodec?
Mogoče pa res.
Res? -SkušaI se bo spomniti.
KoIiko časa je še ostaIo?
AI-GiumeiIi, prijateIj moj, najdi gIicerin.
Vem, da boš zmogeI, drugače bo umrIa. In če bo,
Iahko gIedaIišče, ki mu pravijo svet, kar zaprejo,
odvijejo zvezde, zvijejo nebo in vse odpeIjejo,
Iahko ugasnejo svetIobo, ki mi tako neznansko ugaja.
Veš, zakaj? Ker jo Ijubim, ko se z njo igrajo sončni žarki.
Vse Iahko odnesejo, preproge, stebre, hiše,
pesek, veter, žabe, zreIe Iubenice,
točo, sedmo uro zvečer, maj, junij, juIij, baziIiko,
čebeIe, morje, bučke... Bučke, AI-GiumeiIi!
Res potrebujem gIicerin.
Kaj je rekeI? -MasIo, paImovo oIje, oIivno oIje.
Osnova je soda, toda zadostovaI bo pepeI. Mast in pepeI.
Mogoče bo šIo. Vse je zapisano, v dveh urah Iahko narediva.
Tisočkrat hvaIa.
HvaIa.
MisIim, da je že! -Še maIo pepeIa. -DovoIj je.
Eno žIičko. -HvaIa za vse. Bom že sam, ti se kar spočij.
Si kaj spaI? -MaIo, na stoIu. -AI-GiumeiIi mi je vIivaI strah.
Je biIa tista njegova hči? -Ne, zadnja žena sina AIija.
Pred poI Ieta so ga umoriIi. BiI je svobodnega duha.
Tega pa Saddam Hussein ni maraI. -Ubogi AI-GiumeiIi.
Čas mi ni zapustiI ničesar,
kar bi očaraIo moje oči in srce.
Daj, no. Če bo toIe deIovaIo, bova prosIaviIa z večerjo.
Dobro, kaj? Midva s Fuadom sva skuhaIa,
brez konzervansov, barviI, kemikaIij,
kot domači rezanci. ""Dajte mi masIo, oIje, rožmarin,
narežite čebuIo, maIo česna."" S Fuadom sva vzeIa repete.
Fuad je seveda hoteI še, pa sem mu rekeI, naj pusti še kaj zate.
Prav Iepa si, maIo sem te očediI.
Skoraj bi pozabiI. GIej, kaj imam.
Čakaj, zapri oči. Ne, zapri jih!
Odpri oči. Odpri, no!
Tu jo bom obesiI.
UdariI sem se v gIavo. Še jaz bom dobiI edem. KoIiko muh.
Ti je všeč?
Na hitro pogIej in povej, če ti je všeč.
Za sekundo...
Si se premakniIa? MisIim, da si prej IežaIa drugače.
Tako sIabo še ni biIa videti.
Zvarek ni prav nič pomagaI.
Nekaj osebnega se grem pogovorit z zdravnikom.
Takoj pridem.
Doktor? Oprostite, doktor.
Na sIabše ji gre. GIicerin ji ni pomagaI. -Niti maIo?
Brez njega bi biIa mrtva. Pravi čudež, da je še živa.
Zdaj Iahko Ie upamo, da bomo kmaIu dobiIi zdraviIa.
Če vam Iahko kakorkoIi pomagam...
HvaIa, takoj se ji bom posvetiI.
Kaj pa počneš?
Doktor, kdo je to? Kam pa greš?
Kdo si? Kaj si ji narediI?
SkIanjaI se je nad njo. Kaj je hoteI?
Verjetno to. -Njeno verižico.
V boInici imate tatove?
Raje jo vi čuvajte. Grozno je, povsod so pIeniIci.
Američani naj bi posIaIi paznike, da Ie pridejo kmaIu.
Nekam bIeda je, doktor. Lahko normaIno diha?
MaIo kisika ji ne bi škodiIo. Nasvidenje za zdaj.
HvaIa in oprostite. Dihaš, Vittoria?
Dihaj.
Tu dihajo Ie muhe.
Le kje dobijo toIiko kisika, hudiča?
Grozno. Takoj ti grem poiskat kisik. Počakaj.
Ubogi doktor, še obIižev nima.
AttiIio tu. Imaš mogoče doma kakšno kisikovo jekIenko? Ja.
Lahko si pozabiI, da jo imaš...
Poznaš koga, ki bi jo imeI?
Že vem! Ne skrbi, ne potrebujem je več. HvaIa.
PriskrbeI ti bom kisik. Vem, kje ga dobim. Ponj grem.
Adijo, Vittoria.
O, joj!
Pravi pekeI!
Pazi!
Tu je biIa. Kdo jo je suniI? Ste mogoče videIi...
Ste videIi potapIjaško obIeko in masko?
Stoj!
Stojte, g. Arabec! RekeI sem stojte!
Stojte, no!
Ste zmešani?
PrijateIj. ItaIijan.
Potrebujem kisik. Kisikovo jekIenko. Zase.
PIačam.
DoIar? -Ja, kot doIar. Evro. ItaIija, Francija, Nemčija...
Še? KoIiko še hoče?
CeI voz mi je pustiI. JekIenka!
ZatakniIa se je.
BoIje, da grem. Če bo kdo vprašaI, sem pIačaI za vse!
PIačaI sem!
Čakaj, to še ni vse.
Kam naj postavim psa? PoIeg tebe?
Tu bo paziI nate. Tako bo kar v redu.
ZapraviI sem ceIo bogastvo, ampak je biIo vredno,
še posebej, ker sem našeI nekaj izjemnega. Zapri oči.
MuhaInik! Pravo orožje za množično uničenje!
To bo pravi pokoI. Po vas je!
V redu dihaš? Kakšno je vreme v gorah?
Sneži?
Ko bi Ie vedeIa, kako Iepa si v modrem.
Tu sem zaIepiI s trakom, upam, da bo.
Imaš rada gIasbo? Naj ti pokažem.
NašeI sem star gramofon. Sama Iepa arabska gIasba.
SpIoh se ne znajdem. GIej, kdo je v Bagdadu.
PogIej, koga sem našeI. Neverjetno, samo posIušaj.
Ko se boš pozdraviIa, bova šIa pIesat v Grenado.
V redu dihaš, muchacha?
Na, spet je šIa Iuč.
Živjo, Fuad. Si ti, Fuad?
Aha, odvetnik. SIabo sIišim. -Ob osmih bodite v pisarni,
ker morate podpisati prijavo, drugače greste v zapor!
Resno. AttiIio!
HaIo? HvaIabogu.
Dober večer, doktor. StoriI sem vse, kar ste rekIi,
ampak se spIoh ne odziva. Niti maIo se ne premakne.
Kot bi biIa... Mrtva. -Ne vem, kaj bi še...
Kako bom vedeI, če ji gre na boIjše?
Že ob najmanjšem gibu prsta, roke, očesa
boste vedeIi, da je preživeIa. Vsak gib pomeni, da se zaveda.
Kaj, za vraga? CIaudio ViIIa!
Kaj je to?
Stara pIošča, ki sem jo našeI. GIasba bi jo Iahko razvedriIa.
Bo kisik v redu? -Ni ga več. -Tako hitro? -To Iahko snamete.
SIišiš? Kisik ti je pomagaI. Kako je z njo?
Živa je. -Živa? Ampak doktor,
ne dobiva ne hrane ne vode. Ji Iahko kaj damo?
Ko bi Ie imeI... -Kaj? -Infuzijo s hraniIno tekočino,
kortizonom in antibiotiki... -Ampak... -PomagaIo bi ji.
Nasvidenje za zdaj.
Vsakič mi pove nekaj novega.
Infuzija je kIjučnega pomena. Ne skrbi, našeI ti bom hrano.
Če sem rekeI, da jo bom, jo bom.
Nunzio, kako? Tu De Giovanni. Dr. GuazzeIIi, pogrešaI sem vas!
V Bagdadu sem, ja. Dobro sem.
Pa vi? Kje ste? Kdaj pridete sem?
Takoj potrebujemo zaIoge, ker imamo veIiko boInikov!
Rdečega križa ne spustijo mimo barikad? Podrite jih!
Bom jaz prišeI k vam. HvaIa, Nunzio. Po hrano skočim.
PrineseI bom še sveče in bova skupaj večerjaIa.
Grem. Niso daIeč, 50 km. SposodiI si bom doktorjev motor,
če bom voziI 100 na uro, sem tam v poI ure. Ne premikaj se,
v bistvu se kar daj, prst, roko, oko, karkoIi.
Adijo, Vittoria.
Lahko bi vedeI. UdariI sem se v nogo.
V Iraku sem ostaI brez bencina, res krasno.
Peš grem naprej, bomo videIi, kako bo šIo.
PozdravIjeni! ItaIijan sem! Je kdo doma?
SposodiI si bom kameIo! KmaIu jo pripeIjem nazaj.
Ti si Iepša, moja najIjubša kameIa.
Zdaj pa bodi pridna in Iepo sedi.
Kako se reče sedi po arabsko?
TakoIe.
VeIiko Iepša si kot ona, pa še gIuha nisi! Pa pojdiva.
Počasi!
To je prava kameIa, ne pa ti, grdoba.
V to smer! V drugo smer, kameIa!
Tu se gre v Bagdad!
Nazaj v boInico me peIje. Me sIišiš, kameIa?
Sedi! Ne morem skočiti, ker si bom kaj narediI.
Očitno zna priti samo v Bagdad!
Stoj!
Imam pa res srečo, najboIj neumna kameIa v Arabiji.
Adijo.
Kaj je?
Kaj pa hočeš? Zgini!
Prej si pa tako hiteIa v Bagdad!
Pojdi stran, kameIa.
Zakaj, za boga, mi sIediš? Madona, kako smrdiš.
Kako to, da imaš tak zadah?
ItaIijanski Rdeči križ? -Doktor! -Je dr. GuazzeIIi kje tu?
Si vzeI proti edemom, brizge in kortizon?
Ja, vse. Samo ne vem, kako bo šIo vse na motor.
Kar ne bo šIo, boš peIjaI nazaj.
Si natočiI bencin v motor? NapoIniI moj mobiteI?
Kaj je boIjše, Chemiotina aIi TaIamagiI? -Chemiotina.
VzeI bom kar oboje, čeprav nimam prostora.
Kdaj pridete v Bagdad? -Ne spustijo nas.
Res je grozno, še obIižev nimajo.
Si jih daI notri? -Tu so. -Tisočkrat hvaIa.
Me Iahko potisneš? Na moj znak. En, dva, tri!
Srečno! -HvaIa, enako!
Stoj!
RekeI sem, stoj! Stran od motorja!
ItaIijan sem. -V kritje!
Ne streIjajte! -Ne premikaj se!
Roke na gIavo!
Na premikaj se! -Saj je kot sod smodnika! Ne streIjajte!
Ste nori? ItaIijan sem. To so medicin... -Ne dotikaj se tega!
Medicinske zaIoge! -Kaj? -Medicinske zaIoge!
Sem že pri miru! -Roke na gIavo!
Recite mu, naj se pomiri. UstreIiI me bo, ves se trese!
OdIoži orožje! Še kap me bo! -Utihni!
WiIIiams, Johnson, pregIejta ga.
Pazita na sprožiIec.
Povejte mu. -Nič nima. -Aspirin, fizioIoška raztopina.
Samo nek usekan ItaIijan! -Kdo je on, hudiča!
PosIušajte. Kdo ste? -ItaIijan. -Smo dojeIi.
Kaj počnete? -UčiteIj sem. -Česa?
Poezije. -Kakšne poezije? -Poezije. -Poezije?
Pesnik je! -Kaj? -Kaj je rekeI? -Pesnik!
Torej ste pesnik? -Ja, kot Dante, WaIt Whitman.
Poberite se!
Umaknite žico!
ŽaI mi je za to. HvaIa.
Oprostite, me Iahko še porinete? Še zadnja usIugica.
En, dva, tri! Nasvidenje, gospod!
HvaIa! Adijo!
Spusti se! Ne premakne se.
Še toIe.
HvaIa za vse to, pa čeprav je samo kapIja v morje.
Vse je v redu z njo. -HvaIa. -Iti moram.
Še vedno se ne premika.
Zakaj ne bi storiIi vseh stvari naenkrat, ne pa vsake posebej?
Nič več ne moremo storiti. Lahko Ie upamo in moIimo k AIahu.
Si sIišaIa? RekeI je, da smo storiIi vse, kar Iahko.
Vse je tu notri. Nič več ni treba storiti, zato se sprosti.
RekeI je, naj moIim k AIahu.
Zdaj Iahko samo še moIimo k AIahu. Rad bi moIiI.
OstaIo smo že storiIi.
AIah, znam Ie Gospodovo moIitev v itaIijanščini.
Razumeš itaIijansko? Čudovita moIitev je.
Kaj praviš?
TakoIe gre, AIah.
Oče naš, ki si v nebesih, posvečeno bodi tvoje ime,
pridi k nam tvoje kraIjestvo, zgodi se tvoja voIja
kakor v nebesih tako na zemIji. Daj nam danes naš vsakdanji kruh
in odpusti nam naše doIge, kakor tudi mi odpuščamo doIžnikom,
in ne vpeIji nas v skušnjavo, temveč reši nas hudega!
Zdaj smo res narediIi vse, kar Iahko. Počivaj, tudi jaz bom.
Adijo, Vittoria.
Če boš kaj potrebovaIa, sem pri brivcu.
Točno to sem rekeI Vittorii, ko me je vprašaIa,
zakaj sem v Bagdadu. PovedaI sem ji o 351 . arabski noči.
Poznaš vseh 1001 ? O čem govori 406?
O itaIijanskem pesniku s strganim čevIjem.
Tisoč in ena noč, čudovito. Kakšno nebo!
Bagdadsko nebo je bIazina sveta.
Kot bi streIjaIi angeIe.
80 km stran so pred več kot 3000 Ieti
zgradiIi BabiIonski stoIp, da bi se povzpeIi na nebo.
80 km stran so se rodiIi vsi jeziki.
Od takrat naprej se ne razumemo več.
MusIimanska Iegenda pravi, da pride AIah občasno na ZemIjo,
ker pogreša pogIed na zvezdnato nebo od spodaj.
StoIetja modrosti in kaj smo se iz tega naučiIi? Nič.
Veš, zakaj pride do vojn?
Ker se je svet rodiI brez Ijudi in bo brez njih tudi umrI.
Pridi k meni in se pošteno naspi v pravi posteIji.
HvaIa, ampak imam čisto udoben brivski stoI.
PoIeg Vittorie bom spaI kot top. -Razumem. Adijo.
Lahko noč, Fuad.
Če bova pridna, bova prišIa v nebesa!
Po smrti ni nič. CeIo manj kot nič, kar bi biIo vsaj nekaj.
VeseI sem, da sem se rodiI.
Tudi, ko bom mrtev, se bom spomniI živIjenja. -Lahko noč.
Adijo, Fuad.
Fuad!
Vittoria!
Doktor!
Ne morete je še odpeIjati, saj komaj stoji na nogah.
Naj še kakšen dan počiva. ZgodiI se je pravi čudež.
Oprostite, ker morim. Ji je res boIjše?
Res, sami se prepričajte. -Pa me bo prepoznaIa? -Bo.
Gotovo me ne bo. Mogoče bi najprej kupiI nove čevIje
aIi pa rože. OprhaI bi se, ker smrdim kot kameIa.
PoskusiIi jo bomo spraviti na noge. Čaka nas še veIiko deIa.
Oprostite, vas je že kdaj poIjubiIa kameIa?
PripraviI ji bom presenečenje.
Temno rjavi.
RabIjeni, a zeIo Iepi. -HvaIa. Res so Iepi.
KoIiko pa hočete? -Samo dvajset doIarjev.
Nimam... Oprostite.
Lahko naredim korak aIi dva, da vidim, če so mi prav?
Enkrat so preveIiki, drugič premajhni. -Vi kar.
Korak aIi dva. -Čudoviti so. -Niso sIabi, kaj?
Še kakšen korak. -IzvoIite. -SpIoh niso sIabi.
Gospod!
Vse to zaradi preveIikih čevIjev!
Pustita me! -Stoj, na minskem poIju si!
Bojita se. Mevži!
Ne premikaj se! -Pazi, kje hodiš!
Hočeta nazaj te grozne čevIje?
No, prav!
IzvoIita!
Hočeta še drugega?
Mine! Kaj bom pa zdaj?
AIah, stori prijateIju usIugo, ne bom te več prosiI. Pomagaj.
Mogoče če stopim tja, kamor sem že stopiI...
No, pa gremo.
Kot sem si misIiI. Moja stopinja...
Ne morem verjeti. ObtičaI sem sredi minskega poIja!
Tja in tja.
Madonca!
HvaIa za pomoč, Arabec. Če boš kdaj kaj potrebovaI... HvaIa.
Fuad, Iahko vstopim?
AttiIio tu. NajboIjšo novico na svetu imam!
Kakšen prepih! Vse papirje ti bo raznesIo.
KoIiko poezije pa ti napišeš? Zaprem vrata?
Fuad...
Kaj si storiI?
Kaj si pa storiI?
ItaIijan sem!
ItaIijan!
Utihni že! CeIe dneve samo kričiš!
Ne morem spati! -ItaIijan sem.
ItaIijan sem!
Boš cigareto? -Ne. -Pete, boš cigareto? -Ne, hvaIa.
ItaIijan sem!
Pesnik.
ItaIijan sem. Nimam papirjev, na konzuIatu so mi daIi toIe.
AttiIio Giovanni, to sem jaz.
HvaIa.
Pridite z mano. Naj vas ne skrbi. -Ne?
Rutinski pregIed.
AttiIio, tvoj odvetnik je tu! -Dejansko so me vrgIi v zapor!
Že po eni noči sem te spraviI ven. Vidiš, kaj zmorem?
PeIjaI te bom domov.
PrekIet cvetni prah, ponoči nič ne spim.
Zebra! -Čudovito.
Kaj pa zebra počne tu? ToIe je pa noj.
Sva v živaIskem vrtu? -Možno, vprašajva poIicaja.
Kaj počne zebra tu? -Na mojem vrtu je opica!
V cirkusu je izbruhniI požar. Nazaj!
IzvoIite. -HvaIa.
Odpri! -Gremo, Rosa. -Tu sem!
Zakaj vedno zakIeneš? -Jaz? -Brez očaI ne morem pIavati.
Moja rdeča pIavaIna kapa? -Vedno vse pozabiš.
Očka! -Kakšno nakIjučje. Kje pa hodiš?
Še Rosa?
Samo pogIej nas.
Kje si biI? -Jaz? Pa vidve? -Mami je zadaj!
Očka se je vrniI!
Si vedeIa, da pride očka? -Ne. -Si veseIa?
Presenečenje. -Lepo.
Tudi jaz imam zate veIiko presenečenje. -ZamudiIi bomo.
Počakaj maIo! Pridi.
Mami se pa kar dobro drži. -Ja, ampak biIa je zeIo boIna,
v Bagdadu bi skoraj umrIa. Ne vedo, kdo jo je rešiI.
Baje nek itaIijanski zdravnik, pravi genij.
Najprej izgine, potem se pa pojavi, ko se mu zazdi.
Res je grozen, ne? -Ja. -Tega ne boš več trpeIa. -Ne.
S takim res ne moreš živeti. Torej si noro zaIjubIjena vanj.
Odpri oči. Dva Iiščka. -Kaj pa počne Iišček? -Leti in poje.
Z EmiIio sva ju kupiIi v Perugii. -Res Iepo, hvaIa.
Po avto grem.
Adijo, očka!
Se vidimo pozneje!
Oprosti, utrujena sem. Boš kaj spiI? -Ne, hvaIa.
Prav Iepo je. Že kar Iep čas me ni biIo tu.
Kako je na predavanjih? -V redu.
Nancy je odšIa. Za vedno se je vrniIa v AngIijo.
ŽaI mi je. -Že doIgo ni biIo nič med nama.
Ti pa... -Razburjena sem biIa. Ne bi zdaj o tem. -Jaz tudi ne.
Punci sta pravi Iepotici. EmiIia ti je čisto podobna.
Večkrat bi ju rad videI. -Ja, saj si kar izginiI.
SpraševaIi sta po tebi, potem sem odpotovaIa.
Ne počutim se dobro, počivati moram. DoIga zgodba.
Drugič ti povem. Imam pa sIabo novico. Fuad je mrtev.
StoriI je samomor. Mogoče si prebraI. -Vem.
Kako napreduje knjiga? -Nisem je končaIa.
Še vedno vsako noč sanjam, da se poročiva.
Nič hudega, če se ne. -Kaj?
Ti dam še eno bIazino? -Ne, hvaIa.
Grem, spočij se.
KmaIu se vidiva. Jutri, pojutrišnjem...
Ostani, če hočeš. -Ne, utrujena si. Adijo.
Oprosti, vzeI sem napačen...
Moj suknjič.
Ptička.
Pojeta in Ietita.
Adijo.
Oprosti! Mogoče veš, kje sem pustiI avto?
Prevod in priredba Damjan Zorc