Traducerea și adaptarea Vlad (blitzard43@yahoo.com)ź - 2018
Te rog, hai să plecăm.
Unde mi-e cureaua?
- În sertar. - Care din ele?
- Cel obișnuit. - Care din ele?
Unde mi-e încărcătorul?
- Ai verificat în baie? - Nu-i acolo.
La naiba, întotdeauna îmi iei încărcătorul...
Am cumpărat o mulțime. M-au costat mai mult decât telefonul.
Probabil l-ai lăsat la birou.
Întreab-o pe maică-ta.
Strânge tot de aici!
Javi, te bagi în pat la 11, indiferent ce zice bunica.
Nu vreau pretexte!
Ține asta. Ai pupat-o pe Rosa de noapte bună?
Da.
- Serios? - Mă duc acum.
- Mi-am uitat mobilul. - Grăbește-te, vom întârzia.
Da, dar... O clipă, liniștește-te.
Prospectul menționează dozajul.
Da, hârtiuța aia din cutie.
Da, depinde de mărime.
Sigur, fiindcă Cuqui...
e de mărime medie.
Gata, încetează.
Nu dvs, doamnă, vorbeam cu...
ciobănescul meu german.
Da, nu vrea să înceteze.
Se prinde cu labele și se freacă.
Da, toate animalele sunt așa din cauza eclipsei.
Clocotește sângele în ele.
Vă sun mâine, bine?
Gata, oprește-te, vom întârzia.
Ești un idiot. Știi bine asta, da?
Ba nu, tu să-mi spui unde mergi.
Ți-am spus, acasă la Susana.
Sofia, te rog...
Bine, n-ai decât să nu mă crezi.
- Te duci acasă la Nacho. - Ba nu!
Dacă mă minți, ție îți faci rău, nu mie.
Nu mă mai stresa, mamă. ți-am spus că mă duc la Susana.
Apoi ieșim în oraș unde s-ar putea să ne vedem și cu Nacho.
Iar astea pentru ce sunt?
- Nu-s ale mele. - Erau în rucsacul tău.
- Susana mi-a cerut să i le țin. - Mă crezi tâmpită?
Știi ceva? Dacă-mi cotrobăi prin lucruri
ție îți faci rău, nu mie.
Mă înnebunești de cap!
"Mă înnebunești de cap!".
PREGĂTEȘTE-TE: ASTA VA FI NOAPTEA TA
Da, sigur.
Fiică-ta mă minte într-una.
- Și cerceii ăia? - Ce-i cu ei?
Sunt noi.
Da, mersi că schimbi subiectul. Ai auzit ce-am spus?
- Da, că sunt noi. - Nu, despre fiica ta.
- Ce s-a-ntâmplat cu ea? - Mă minte!
- Sigur, tu nu spui nimic. - Cum ar fi?
Are 17 ani. M-ar îngrijora dacă ar face invers.
- Încă se mai vede cu Nacho. - Așa, și?
- Nu-mi place. - Se pare că ei îi place.
La naiba, Alfonso, nici ție nu-ți place. Recunoaște!
Îți mai amintești când părinții tăi erau împotriva relației noastre?
A folosit la ceva?
Dacă nu s-ar fi împotrivit atât, poate nici n-am fi rămas împreună.
Da, trebuia să asculți de părinții tăi.
De ce nu încerci să vorbești cu ea fără să vă certați?
Nu începe iar.
Cu câte adolescente ai făcut terapie?
- O mulțime. - Și toate îți sunt recunoascătoare.
- Îți trimit scrisori, flori... - Să nu exagerăm!
De ce nu încerci și cu ea?
- Nici vorbă. - De ce?
E fiica mea, nu o pacientă! Te rog!
Mereu vă contrați.
I-am găsit un purcoi de prezervative în rucsac.
- Poftim? - Cum ai auzit...
- I-ai cotrobăit prin lucruri? - Nu.
Căutam o brichetă.
De ce te-ai așezat în spate?
Iubitule, abia așezasem sticlele când ai pornit ceasul și ai demarat.
Scuze, din obișnuiță.
- Trec în față dacă oprești o secundă. - Las-o baltă.
Pe etichetă scrie că vinul este "bio...dinamic".
- Ce-nseamnă asta? - Habar n-am.
- Crezi că e bun? - La cât a costat...
Ba nu, oprește. Cumpărăm altul.
- Uite un magazin de băuturi... - Blanca, te rog, liniștește-te.
E o simplă cină nu un examen, bine?
Eva trebuie să comenteze mereu și nu suport asta.
- Eva e... Eva. - Nu mă place.
- Ba nu, așa e ea. - Dar nu și cu Ana.
- Pe Ana o tratează altfel. - O cunoaște pe Ana de o viață.
Așa e, voi vă cunoașteți cu toții de mult timp. Eu sunt cea nouă din grup.
"Cea nouă din grup"? Suntem căsătoriți de un an.
Las-o baltă, iubitule.
Poți s-o duci pe Rosa la dentist, luni?
- Luni? - Da, luni.
O să încerc să plec mai devreme.
Programarea e pentru ora 16.
Dacă nu poți, spune-mi acum, s-o rezolv eu.
Dacă aș ști, ți-aș spune. Voi afla în scurt timp.
Niciodată nu știi ce să faci.
Ba da, știu.
Ba nu, nu știi. Niciodată.
Știu ce trebuie să fac, scumpo.
- De fapt, nu pot să merg. - Nu poți?
- Asta îți și spuneam acum. - Atunci nu te duce. Las-o baltă!
Voi face tot posibilul s-o duc la dentist, luni.
Asta te mulțumește?
- Azi e lună sângerie. - Poftim?
Așa se numește când luna se face roșie.
Da, eclipsa... Știu.
Se spune că atunci oamenii o iau pe arătură.
Pentru asta n-avem nevoie de o eclipsă.
- Nu mă vor primi în grupul lor. - Ce grup?
Cel de pe WhatsApp: "Cină în grup".
- Pe tine te-au adăugat, pe mine nu. - Bineînțeles că m-au adăugat.
De ce te-ar fi adăugat și pe tine?
E doar pentru a face cunoștință, apoi participanții ies.
Primești mesaje toată ziua.
Uite, îi duc eu vinul biodinamic.
În felul ăsta, Eva îmi va face mizerii numai mie.
Mersi.
- Bună seara. - Bună seara.
Te rog să nu mai mesteci cu gura deschisă.
Gustă!
- Au sosit. - Are nevoie de sare.
Dar dacă pun prea multă, iese prea sărată.
Nu puteam merge la un restaurant?
Bine. Arunc mizeria asta și comandăm pizza.
- Vrei să ne certăm? - Deloc.
- A sosit Pepe? - Nu încă.
Bună, Eva.
Ce-i asta?
Alfonso...
Nu închideți ușa, vin și Edu și Blanca.
- Sofia a ieșit? - E în camera ei.
- Mă duc s-o salut. - Nu!
- N-am spus nimic. - Nu, Ana. Stai, așteaptă.
Stai, oprește-te!
- Ești belicoasă? - Se numește terorism psihologic.
- Bine, nu e momentul. - I-am găsit prezervative în rucsac.
Poftim?
Dacă pui prea multă, iese prea sărată.
- Hai, ieși. Tu, primul! - Dă-mi mie cutia.
- Bună. - Salut.
Eva.
Edu.
- Bună. - Blanca.
E biodinamic.
Biodinamic? Și ție îți place?
Un vin din struguri striviți cu picioarele, care costă o avere?
Îl ador.
Îl bag la frigider. Poate trebuie răcit.
Salut!
- Bună. - Salve!
Unde-i Pepe?
- E pe drum. - Chestia asta cu Pepe e nebunească.
Chiar se vede cu tipa aia?
"Tipa aia" se numește Lucia. Și nu te mai purta precum un idiot, bine?
Fără prostioare.
Dacă în sfârșit s-a decis, înseamnă că e extraordinară.
Dacă iese cu Pepe, nu poate fi atât de extraordinară.
- Pepe e înnebunit după țâțe. - Se gândește numai la țâțe.
- Există altceva mai important? - Bună întrebare.
Înțelegi? O minte obsedată de un singur lucru.
Doctore, prietenul meu își apară pâinea cea de toate zilele.
Nu se plătește doar cu botox această poziție.
Mersi, Antonio.
L-ai auzit? Nu-i obsesie, e profesie.
Alfonso, am vrut să spun că
e simplu să te îndrăgostești de cineva precum Pepe.
- Da, e protector, afectuos... - Întocmai.
Să nu exagerăm.
Chestia asta cu "e simplu
să te îndrăgostești de cineva precum Pepe"...
- Ia-o mai ușurel, da? - Devine foarte gelos...
Iubitule...
Vi-l puteți imagina să apară cu o bucată?
- Cu o bucată? - Da, o super bucată.
Ba nu, ar fi o nebunie să apară cu o MILFă,
dar trecută bine.
- Cu cine? - Nu prea te uiți la porno, nu?
- "Mamă căreia aș vrea să i-o trag". - O mămică bună de regulat.
Foarte frumos. Te gândești să regulezi mamele altor oameni?
Incredibil.
- Cine vrea puțin 'biodinamic'? - Un strop.
MILF e un termen de pe net,
o tâmpenie comună primită pe WhatsApp. Am telefonul plin de faze din astea.
E asemenea eclipsei. Oamenii vorbesc încontinuu despre asta.
Am primit 3 mesaje pe WhatsApp
în care se zice că e sfârșitul pământului.
L-ai primit pe ăsta?
- Da. - Și eu.
- Ți l-am mai trimis și eu. - Întocmai.
Trebuie să-ți pui o dorință și să retransmiți mesajul.
De eclipsă ți se îndeplinesc dorințele? Strașnic!
Desigur, la fel ca la luna plină.
- Despre ce e vorba? - Fiți atenți...
S-ar putea să vă pară ciudat, dar...
unii oamenii...
își arată fundul la lună pentru a câștiga bani.
- P-asta n-o cred. - Jur, așa face bunica mea.
Se duce-n grădină și-și saltă rochia.
A făcut-o de fiecare lună plină, nu?
Ea nu s-a-mbogățit, dar cel puțin ei au râs.
Măcar chestia asta e ceva mai modernă.
Îți pui o dorință și retrimiți mesajul la 10 cunoscuți.
Doar dacă nu vrei invers față de ce ți-ai dorit.
Precum scrisorile în lanț pe care le trimiteam când eram mici.
Aia chiar a fost de speriat.
Îmi petreceam toate serile scriind de mână scrisori.
De asta mi-ai trimis mesajul înapoi. Nu știam că ești atât de superstițioasă.
Nu sunt, era doar pentru orice eventualitate.
- Da, pentru orice eventualitate. - Doar nu l-ai crezut?!
Nu, dar îl trimit colegilor de la birou. O să le placă la nebunie.
- Ce dorință ți-ai pus, Eva? - Dacă spun, nu se mai îndeplinește.
Mesajul nu spune așa ceva.
Mi-am dorit ca seara asta să nu devină o pacoste.
Fir-ar să fie...
Suntem chiar atât de plictisitori?
N-ați vrea să se petreacă ceva ieșit din comun în seara asta?
Nu? Ceva diferit?
Și dacă se petrece ceva rău?
Nimic mai nasol decât plictiseala, vă asigur eu.
Mulțumesc mult, iubito. Și eu te iubesc.
- Au sosit! - Bine, minunat.
Alo?
Ce-a spus?
Urcă?
Când ajung aici, să nu vă holbați ca proștii.
Dacă vine cu o MILFă, o să mă șucăresc.
Bine...
Gata, tăceți!
Alfonso, pentru numele Domnului...
Sal'tare!
- Ce s-a-ntâmplat? - Unde-i Lucia?
Ah, Lucia. Îi pare rău, dar n-a putut să vină.
S-a molipsit cu un virus,
are toxinfecție alimentară. Un dezastru.
- Am adus vin. - E biodinamic?
Nu, Marqués de Vargas. Maturat.
Așa mai vii de acasă!
Deci Lucia nu mai vine?
Ești prost? Nu ți-am spus că e bolnavă?
Ne doream tare mult s-o cunoaștem.
Da, și ea dorea să vă cunoască,
dar, totodată, n-a vrut să vă molipsească.
Pot să intru sau trebuie să plec?
Hai, intră.
- Păcat că n-a venit Lucia. - Da.
- Foarte drăguți cerceii. - Tu ești cel drăguț.
- Ce s-a-ntâmplat, Pepe? - Cu cine?
- Doar nu v-ați despărțit!? - Nu, nici vorbă.
- V-ați certat? - Ești dobitoc? Nu!
Pepe, câți ani ziceai că are?
- N-am spus, Antonito. - Serios?
Da, n-am spus. E de vârsta noastră.
Ahh!
- Ce vrea să-nsemne "Ah"? - Nimic.
Am hotărât deja: fără comentarii de prost gust despre Lucia.
- Nu e aici. - Dar eu sunt.
Lucia e un nume minunat. Iar "Pepe și Lucia" sună grozav.
Fir-aș a naibii! Am avut o cățea pe nume Lucia!
Spune-mi, ești îndrăgostit?
Nu știu. Cum îți dai seama că ești îndrăgostit?
- Tu mă întrebi pe mine? - Sigur. Tu ești experta.
Trebuie că știi. Doar ești psiholoagă.
Dacă vorbești cu ea 30 minute zilnic, ești îndrăgostit.
În regulă. Și dacă vorbești o oră?
Tu chiar ești îndrăgostit.
Iar dacă nu vorbești deloc, ești căsătorit.
Scuze, iubito, mi-ai servit-o la fileu.
Nu-l băga în seamă.
Miroase strașnic. Ce-ai gătit?
Trufe negre.
Apropo de trufe, am obținut casa din Teruel?
Nu, nu încă.
Sunt delicioase. Ar trebui să ne facem provizii serioase pentru iarnă.
Ar fi ceva, magazinul de la parter le vinde cu 250 euro
suta de grame. Iar unele sunt atât de mari.
- 2500 euro kilogramul? - Da, cam așa ceva.
- Un purcoi de bani. - Te cred.
De ce n-am cultiva trufe în La Pedriza?
- Trufe? - Da.
- În La Pedriza? - Da, unde avem casa.
Idiotule, trufele nu seamănă cu ceapa.
Cresc în condiții speciale.
Iar în La Pedriza solul nu e propice.
- Iarna, e verde. - Da, la fel ca în Irlanda.
- Altitudine 1000 metri. - E numai stâncă. Dă-mi farfurioara!
Îți dai seama că va fi prima noastră vacanță fără Clara și Diego?
- Mi se pare ciudat deja. - Și mie.
Am vorbit deunăzi cu Clara. Vă salută pe toți.
- Ce mai face? - Imaginați-vă...
- S-a-ntors la părinții ei, în Zaragoza. - Și copiii cu cine stau?
Cu cine altcineva decât cu ea? Cu Diego?
- Biata fată e o epavă. - Vestea că soțul tău
are o amantă de vârsta fiicei tale, ar zdruncina pe oricine.
Îmi pare rău pentru ea. Va avea nevoie de timp să treacă peste asta.
50 ani, menopauză, iar soțul tău și-o trage cu o tinerică...
- Voi știați? - Normal că bărbații știau.
- Nici vorbă. - Nu ne-a spus nimic.
- Haide...! - Bineînțeles că știau. Te rog...
Chiar dacă ne-ar fi zis, trebuia să-i spunem și ei?
Dacă acela îți este prieten, îi spui.
Conform spuselor tale, chit că știam sau nu,
trebuia să-i fi spus Clarei: "Hei, Diego și-o trage
cu o bunăciune de 23 de ani..."
- Deci era o bunăciune. - La 23 de ani?
Era doar un exemplu.
- Nu sunt amândoi prietenii noștri? - Întocmai.
Oricum am fi dat-o-n bară.
E cu 2 tăișuri, fiindcă dacă vorbești și distrugi o familie,
cine va fi vinovat? Ei? Nu, cel care a dat pe goarnă.
Vreau să lămurim un lucru. Dacă mă înșeală, anunțați-mă.
Da, sigur îți vor spune. Își păzesc unul altuia spatele,
nu vei afla niciodată nimic de la ei.
- Toți sunt la fel. - E o cauză pierdută.
- Suntem prea diferiți. - Precum un Mac vs. un PC.
Iar noi ce suntem?
- PC-urile. - Spectrum.
Sunt ieftine, se virusează imediat și nu pot face mai multe lucruri simultan.
La duș, Antonio ori cântă, se săpunește sau se încordează.
Iar femeile sunt precum Mac-urile: intuitive, rapide și elegante.
Și putem face o mulțime de lucruri simultan.
Sunt scumpe și compatibile doar între ele.
Iar Diego ce face?
E cu o puștoaică de 23 de ani. Bietul de el, nu?
Viață de câine...
Vorbesc serios. Imaginați-vi-l pe Diego la un concert cu Justin Bieber
sau cum ar bea pe stradă dintr-o pungă de la supermarket.
De rahat!
Ea e chitită să-i ia totul: casa, banii, mașina...
- Nu exagera! - Întreabă-l.
La divorțul tău, și tu ai rămas lefter, nu?
- Mie ce mi-ar putea lua? - Toți banii.
Care bani? Sunt doar un profesor de sport. Pe deasupra și gras.
Iar acum și șomer.
În cel mai rău caz, ea va trebui să-mi dea bani.
Sigur, fără copii totul e mult mai ușor.
Oricum, mare ghinion. O familie distrusă de un mesaj.
Ba nu, o familie distrusă de o putoare de 23 de ani.
- Dar și el e de vină. - Bineînțeles.
Dacă Clara n-ar fi citit mesajul...
Adică e vina Clarei că a citit mesajul.
Nu spune asta. Trebuie să fii atent și să ștergi mesajele.
E primul lucru pe care-l faci când îți înșeli soția.
- Adică așa aș face eu. - Poftim?
Era doar un exemplu. Nu trebuie înțeles totul textual.
Nu, nici vorbă. Adică trebuie să fii atent
cu mesajele sau faptul că ești dezgustător?
Îmi cer scuze, Blanca.
Vreau să spun că de vină e doar acest obiect.
Când nu-l aveam prin preajmă, nu existau probleme.
Ba nu, problema a fost dintotdeauna aici.
- Toți bărbații sunt niște porci. - Doamne Dumnezeule...
- Nu e de vină telefonul. - Bine, noi suntem porci.
- Iar voi sunteți călugărițe neprihănite? - Așa te vreau, Antonio.
Singurul lucru de care suntem siguri se află aici.
Aici nu sunt parole. E un adevărat seif.
E adevărat că telefonul a schimbat totul.
Acum unde ne sunt mințile? Aici.
Și-l lăsăm pe masă, la îndemâna oricui.
Antonio nu mi-ar da niciodată de voie bună telefonul.
- Poftim? - M-ai auzit bine.
- Ce e? - Ia-l.
Poftim! Care-i problema?
Chiar îl iau, serios vorbind.
Ajunge, Antonio!
- Îl iau, da? - Chiar te rog. 7272.
Uite cum îi tremură mână.
- Exact. - Ești alb ca varul.
Ba nu. Vreau să-mi iei telefonul.
- Serios? - Da, dar mi-l dai pe al tău.
Îți spun ce vei găsi în el: mesaje către pediatru,
de la sora ta fiindcă tu n-o suni niciodată... Vrei să continui?
- Las-o baltă. - Așa ar fi mai bine.
Tu i-ai da telefonul lui Eduardo?
Bineînțeles. Nici măcar n-am parolă.
Nu mă băgați în asta, nu sunt genul gelos.
Mai degrabă și-ar înghiți telefonul decât să mi-l dea.
Bineînțeles, în calitate de psiholog ea știe tot ce gândesc.
E minunată.
Trecem direct la supărare, nici nu mai e nevoie de ceartă.
Poftim, iubito, îți aparține.
Acum te gândești că te contrazic și că e un gest inutil.
Cam tot ce faci în ultima vreme e inutil, iubitule.
Ei bine, într-o casă de nebuni, secretele nu-și au rostul, nu-i așa?
- Ba nu. - Nu?
Cu siguranță suntem plictisitori.
Ce secrete credeți c-am putea avea?
Ne cunoaștem între noi ca pe niște cai breji.
O clipă, am o idee. Haideți să jucăm un joc.
Lăsați-vă toți telefoanele în mijlocul mesei.
- Și? - Pe toată durata cinei,
toate mesaje sms sau WhatsApps, apelurile primite
le vom citi sau asculta cu toții, împreună.
Doar nu avem secrete, nu-i așa?
N-am nicio problemă. Uite-l pe al meu.
- Ole! - Sigur, Pepe, ești curajos.
Prietena ta e acasă, răcită.
- Aș fi făcut-o oricum. - Blanca, ce înseamnă asta?
- Ne distrăm și noi puțin. - Nu văd unde e distracția aici.
- Ai ceva de ascuns? - Eu, nu.
Atunci pune telefonul jos.
Crezi că n-aș îndrăzni? Ce mă calcă pe nervi e că
aș putea afla ceva ce nu vreau să știu.
E numai treaba ta dacă-ți faci de cap.
Dacă mi-aș face, n-aș fi atât de tâmpită să las dovezi în telefon.
N-am nicio problemă.
Seamănă cu "Adevăr sau provocare".
Vă amintiți că-l jucam când eram tineri?
Tot când eram tineri ne și masturbam în mod constant.
Iubi, nu fi pisălog, va fi amuzant.
Sau ar trebui să-mi fac griji?
Deloc.
Haideți, voi chiar vorbiți serios?
Cred că e de prost gust să vă lăsați telefoanele pe masă.
Întotdeauna Antonio îl pune cu fața-n jos.
Poftim?
Așa face.
- Crezi că nu te-am văzut. - Din obișnuință.
Nu i se zgârie ecranul și te costă 150 euro să-l repari?
- E din titaniu. - În magazinele chinezești costă 50 euro.
- Gata, haideți să ne zgâriem toți ecranele. - Bine, gata. Uite...
Ești fericită?
La nebunie.
Ei bine...
acum nu mai e cale de întoarcere.
La naiba!
Ce-a fost asta?
Eclipsa.
Mi se pare mie sau toată lumea a luat-o brusc razna?
Ai forțat semaforul! Ești nebun! Ești idiot!
Acolo se petrec des accidente. Semaforul se schimbă prea repede.
Mașinile se ciocnesc mereu...
Am înghețat deja.
Pune-ți ochelarii! Cine ți-a dat carnetul?
Luna se face roșie. Nu ne uităm la eclipsă?
Durează câteva ore. Ne uităm mai târziu.
Dacă mă sună mama, eu nu-i răspund.
- E de rahat. - Eclipsa?
Nu, jocul. Ne purtăm ca niște copii.
La dracu'!
- Cine le-a aranjat așa? - Eu. Arată mai frumos așa, nu?
La naiba, Blanca, m-ai speriat! Am crezut c-a fost un poltergeist.
Ia să vedem dacă am înțeles regulile. Pot să ridic oricare telefon?
Da, dar doar dacă sună sau primește vreun sms, WhatsApps...
- Indiferent cine e la rând. - Exact.
Precum ruleta rusească?
Dar Facebook?
- Nu, fără Facebook. - De ce nu?
Prea multe mesaje și notificări.
Stăm pe telefoane toată noaptea.
Fără "mod avion".
Și nu merge dacă cineva mai are un al doilea telefon.
Eva, ești înveninată în seara asta.
Mai durează mult friptura de vițel, iubitule?
Minunat, friptură de vițel.
Ne vedem mai târziu, da?
Hopa, Sofia!
Ia să vedem ce vrea...
Ești foarte drăguță, Sofi.
Doar a moștenit-o pe maică-sa.
Tati, vrei să vii puțin?
- Ce drăguț! - S-a emoționat.
Puteai saluta și tu oamenii ăștia.
De ce nu i-ai salutat?
Ai ceva bani la tine?
Da.
Îmi torni și mie?
Câți ani are Sofi acum?
- Face 17 în iunie. - 17...
Îmi amintesc când a făcut 10 ani în casa voastră din Cádiz,
de parcă a fost ieri.
Da.
I-am cumpărat o pereche de bikini iar cum ea n-avea...
- Încetează. - ... îi cădeau mai mereu.
- Bine. - Da, te-ai înfuriat rău de tot.
Trebuie să-ți amintești numai de lucrurile oribile?
Un mesaj!
E al tău, Edu.
"Tânjesc după... trupul tău".
- Am început cu dreptul! - Iisuse Cristoase...
De la cine e?
Nu știu. Chiar nu știu.
Eduardo...
Nu știu, iubito.
Nu mă lua cu "iubita". Cine tânjește după trupul tău?
Habar n-am cine dracu' a trimis mesajul ăsta!
Spune-mi!
- Uite, acum te și sună. - Trebuie să răspunzi.
- E același număr? - Trebuie să răspunzi, Edu.
- Nu știu cine e. - Răspunde-i!
Alo?
- Ce e? - Nu-i nimeni.
Mai întreabă o dată.
- Întreabă cine e. - Cine e? Cine e?
Alo?
Boule!
Cretinule!
Să fi văzut ce față ai făcut.
- Tu ești chiar... - Spune-o: un dobitoc.
E un idiot! Un idiot!
- Haide... - Nu-i mare scofală!
- Tati, trebuie să plec! - Dumnezeule!
Scumpo, măcar ia-ți la revedere.
Salut și la revedere!
Pa, Sofi, distracție plăcută.
- Pa. - Pa, Sofi.
- Nu e întotdeauna așa. - Uneori e mult mai dificilă.
- Cred că-i fermecătoare. - E minunată.
La vârsta ei, e normal să vrea să iasă în oraș.
Ce știi tu? N-ai copii.
Dacă nu faci nebunii când ești tânăr,
- vei ajunge un nebun la vârsta de 40 ani. - Vorbești din proprie experiență, Pepe?
Eu nu știu dacă aș fi o mamă bună. Mă înspăimântă acest lucru.
De ce? Măcar ați încercat?
Se pare că da.
E minunat.
- Pur și simplu minunat. - Atunci să bem în cinstea lor.
Nu avem pentru ce toasta deocamdată.
- Putem sărbători orice, la naiba. - Întocmai.
Sincer, Ana, ești lipsită complet de clasă și eleganță.
- N-ar fi trebuit să spun asta? - Ba da, aici oricine poate spune orice.
Bietul de tine, te-am făcut să te simți prost în fața prietenilor.
Era mai bine să pretindem că după 15 ani încă ne-o mai tragem zilnic.
Cui îi pasă dacă ne-o tragem lunea, miercurea
- sau de sărbătoarea națională? - Noi nu contorizăm zilele...
- Doar orele, nu-i așa? - Iubi...
În sănătatea copiilor și a sensului pe care-l dau vieților noastre.
- Ba nu, nu. - De ce?
Și cei care n-au copii?
Viața nu are sens fără copii?
- Scuze, dar n-o cred. - Atunci să închinăm pentru eclipsă.
Persoanele de față se exclud, dar pentru cuplurile plictisite
apariția unui copil înseamnă un salt disperat înainte.
- Copilul este un salt disperat înainte? - Tot ce se poate:
acel lucru care consolidează relația într-un cuplu blazat.
Foarte bine, Pepe. Minunat spus.
Nu-mi doresc un copil care să readucă relația pe făgașul normal.
- Atunci de ce ți-ai dori unul? - Ei bine...
pentru a desăvârși viața într-un cuplu, pentru a mă împlini ca femeie...
Exact. Iar un cuplu normal, dar fără copii,
nu poate fi fericit? Asta vrei să spui?
Știați că, în medie, cuplurile fără copii sunt mult mai fericite?
Grozav, iubito.
Sigur, copiii sunt ca niște clești, care te strâng din toate părțile.
- Te-ai cherchelit deja. - Îți spun eu,
cel mai bun lucru realizat în viața mea, e fiica mea. De departe.
Și dacă ar fi fost după mine, am mai fi avut și alții.
Când o adorm pe Rosa, iar chipul ei micuț îmi spune
"Ești cea mai frumoasă mămică din lume", sunt cea mai fericită femeie din lume.
- Să toastăm pentru asta. - Așteaptă să împlinească 17 ani...
Va traversa strada pentru ca prietenii ei să n-o vadă în preajma ta.
Apoi, "cel mai bun lucru realizat în viața ta"
te va face "cea mai fericită femeie din lume".
Primul apel!
E al meu. E sora mea, Marta. Să răspund?
- Sigur. - Pepe, răspunde-i.
Pune-l pe speaker.
Bună, Marta.
Salut.
Ai grijă ce spui, ești pe speaker.
- Nu e corect. - Pe speaker?
- Nu e cinstit să-i spui. - Ești pe speaker.
Scoate-mă de pe speaker.
Nu, nu pot.
- De ce nu poți? - Îți explic mai târziu. Spune!
- Salut tuturor. - Bună, Marta.
- Bună. - Bună, Martita.
- Te sun mai târziu. - Nu, spune acum. Vorbește!
Despre ce?
E un fel de joc. Îți explic mai târziu. Vorbește!
Despre ce ar trebui să vorbim?
Nu știu, tu m-ai sunat.
Despre slujbă, chestii personale... Nu contează, vorbim mâine.
Dacă e vorba despre slujba din Valencia, n-o voi accepta.
- Bine, te sun mâine. - La revedere.
Nu e cinstit, Pepe. N-ai voie să spui că noi ascultăm.
- Atunci nu mai are niciun sens. - Îmi pare rău.
Scuze, nu eram pregătit. Îmi pare rău.
Ce e cu slujba din Valencia?
Sora mea mi-a găsit o slujbă la o școală particulară.
- Și n-o accepți? - Nu, e prea departe.
Valencia e prea departe? Faci 2 ore cu trenul până acolo.
Fă tu naveta Madrid-Valencia de 3 ori pe săptămână și mai vorbim.
Dat fiind situația actuală, nu prea poți face mofturi.
Nu poți aștepta să-ți pice o slujbă din cer.
Nu aștept să-mi cadă din cer, trimit CV-uri peste tot.
De când ești șomer?
- De 4 luni. - De 4 luni?
- La câte interviuri ai fost? - Sunt la un interogatoriu?
N-aveau niciun drept să te concedieze.
Dacă-i dai în judecată, vei câștiga.
Nu m-au concediat.
- Nu mi-au prelungit contractul. - Nu contează,
era un contract part-time pe 10 ani.
E ilegal. Nu pot face una ca asta. Ascultă-mă, am câștiga fără probleme.
Nu, am lucrat acolo întreaga mea viață.
Exact. Aștepți 3 luni și te vor reangaja.
- Procesul l-ar câștiga și un novice. - Nu, mulțumesc.
În plus, am nevoie de o schimbare.
Cu puțin calm, va ieși soarele și pe strada mea.
"Cu puțin calm", spui... Trebuie să te pui în mișcare.
Ajunge cu jocul ăsta de rahat!
Ușurel!
Eu, de exemplu, nu mă opresc deloc.
Normal, tu conduci un taxi.
Mi-am scos licența de taximetrist la vânzare.
Ai scos-o la vânzare?
Încerc marea cu degetul, să văd cât mi se oferă.
Și nu aveai de gând să-mi spui?
- Ba da. - Când?
Scumpo, e doar o idee.
Uber, Car2go, Cabify, vă sună cunoscut?
Peste un an, taxiurile clasice vor dispărea. Maxim 2 ani.
Trebuie să privești înainte, Pepe, spre viitor.
Precum afacerea cu țigarete electronice pornită de el.
Asta-i altceva, a trebuit să înfrunt influența producătorilor de tutun.
- Ei joacă foarte dur. - Are dreptate.
Ei au finanțiat gherilele din Nicaragua.
Sau afacerea cu Yorkshire terrieri.
- N-a fost vina mea. - Nu, toți erau clienții mei.
A fost jenant.
- Și încă ai rămas cu el? - Da. Incredibil, nu?
Cu siguranță.
Cu cine altcineva, nu?
Un apel.
Tatăl meu!
- Faceți liniște. - Da.
- Pune-l pe speaker. - Da.
Bună, tati.
Bună, scumpo. Ce mai faci?
Bine. Luăm cina cu niște prieteni.
Atunci nu te rețin prea mult.
Estremera spune că operația poate fi făcută și în Barcelona.
Merge de 2 ori pe lună acolo, și stă la hotelul Majestic.
Îți trimit numărul lui să stai de vorbă cu el.
- Bine, mulțam fain. Pup-o și pe mama. - Bine, te sărut.
Ciao.
Despre ce operație e vorba?
O mamoplastie de augmentare mamară.
- Îți faci o mărire de sâni? - Da, îmi pun silicoane.
- Doar nu e ideea lui? - Nici vorbă.
Mie nu mi-ai spus.
- Dar tu ești psiholoagă. - Așa, și?
Psiholoagele nu-și măresc sânii.
După felul în care o spui, sună foarte ciudat.
Nu e vorba că nu-mi plac, vreau să le aduc o îmbunătățire.
- Teoretic, ar trebui să-ți placă. - De ce?
În calitate de psiholog, trebuie să te accepți așa cum ești.
- Mă accept. - Mie nu mi se pare.
Cineva care-și pune silicoane nu se acceptă așa cum e?
- Ei bine, NU. - Mă accept în totalitate, mai puțin sânii.
Aș fi foarte neliniștit în fața unui psiholog cu bustul generos.
Îmi pun silicoane, nu pepeni, Antonio.
Stai să vedem dacă am înțeles: e vorba de o mărire de sâni,
adică ceea ce face soțul tău, iar tu apelezi la alt doctor?
Întocmai. De ce n-o operezi tu?
Fiindcă tatăl ei, "eminența cenușie mondială",
crede că nu e potrivit s-o fac eu. Trebuie s-o opereze Estremera,
un doctor vedetă care operează în Spania, dar trăiește la New York.
Nu un doctor de rând ca mine,
care pune țâțe și fese false gospodinelor, într-o clinică de doi bani.
- Ai terminat? - Vrei să zici că nu-i așa?
- Bineînțeles că nu. - Atunci care-i adevărul?
Un soț nu-i poate pune silicoane propriei soții.
Te rog, e de bun simț.
Bineînțeles, e dezgustător.
E ca și cum ai găti toată ziua, apoi nu-ți mai e foame.
Tatăl ei crede că sunt un bou.
Ar fi preferat un cardiolog sau un chirurg pentru fiica lui.
- Tații vor ce e mai bine pentru copiii lor. - Și eu vreau ce e mai bine pentru al meu.
Tatăl meu montează rigips și pune gresie,
nu a avut prea multe opțiuni.
Eu am învățat, mi-am luat diploma,
m-am specializat în chirurgie plastică și nu mi-e rușine. Îmi place ce fac.
- Bineînețeles, scumpul meu. - Atunci faceți așa:
Estremera îi pune un silicon, iar Alfon pe celălalt.
- Și vedem care e mai bun. - Facem o comparație.
- Bateți câmpii amândoi. - El unul, cu siguranță.
Ai dreptate. Ar fi ca și cum soția ta e psihologul tău.
Stânjenitor, nu-i așa?
Stai calmă, mai degrabă s-ar împușca decât să meargă la psiholog.
Da, și pe mine mă intimidează psihologii.
Eu unul nu mi-aș destăinui problemele unui străin.
Pentru asta există prieteni. Vouă vă spun orice.
El crede că suntem inutili.
Așa e? Pentru tine, activitatea mea e inutilă.
Spune-o, oricum nu mă mai jignește acum.
De ce spui asta? Știi bine că nu e adevărat.
Dar asta crezi.
Cred că noi doi facem același lucru,
încercăm să-i facem fericiți pe oameni.
Ție îți ia câțiva ani, mie câteva ore. Dar e același lucru.
Friptura de vițel.
Mă duc eu.
- Îmi pare rău, prieteni. - E-n regulă.
Jocul ăsta a început să mă enerveze.
Scuzați-mă, mă duc să fumez.
- Iar fumezi? - Da, da.
M-am lăsat și am pus 10 kile. Trebuie să le dau jos din nou.
Serios? Nu se vede.
Stai, vin și eu.
La naiba! Fii atent acolo. Chiar se face roșie.
Ciudat! O eclipsă de lună care coincide cu perigeul, nu-i așa?
Cu ce?
Cu perigeul. Când Luna se află cel mai aproape de Pământ.
Se zice că nu se va mai întâmpla asta până în 2033.
Maiașii credeau că e semnul unui lucru îngrozitor.
Îngrozitor? De exemplu?
Se sfărâmă timpul, se petrec lucruri anormale.
Știi doar că ei au dispărut brusc?!
Maiașii?
Pe parcursul unei "eclipse sângeroase", precum aceasta.
Unii chiar cred că ei mai există, dar într-o realitate paralelă.
De unde știi atâtea despre acest subiect?
Am citit pe internet și am studiat la Științele Naturii.
- În firma ta? - Nu, la gimnaziu.
Fiul meu, Javi, trebuie să pregătească un proiect pentru luni.
Toată ziua am citit despre eclipsă. Auzi, am nevoie de ajutor.
- La proiectul lui Javi? - E vorba de altceva.
Cum să-ți explic?
Am o prietenă.
O doamnă. E o mică prostioară.
- Ce prietenă? - O amică, boule.
O prietenă.
Și în fiecare seară, în jur de ora 10, îmi trimite...
- Un mesaj de noapte bună. - O fotografie.
- Ce fotografie? - Du-te dracului! Cu ea.
- La naiba, Antonito, asta-i nasol. - Da, Pepe, este.
La naiba...
- Ce vrei să fac eu? - În regulă, Pepe...
Noi avem același tip de telefon și stăm unul lângă celălalt.
Facem schimb de telefoane.
Îl iei pe al meu. Cine să-și dea seama?
Corect.
Doar în momentul în care vine poza, apoi ți-l dau înapoi. Și asta-i tot.
Asta-i tot? Deci poza vine la mine.
- Ce-ți pasă ție? Ești singur. - Ba nu mai sunt.
Idiotule, poți spune că e Lucia. Nimeni de aici n-o cunoaște.
- Și atunci când vă fac cunoștință cu ea? - Ei bine, asta...
... rezolvăm problema asta pe parcurs.
La naiba, Pepe. La dracu'!
Era să cad.
Un singur lucru îți cer și eu.
De ce nu te-ai gândit la asta înainte să joci jocul ăsta de rahat?
Am refuzat de o mie de ori.
Ce puteam face? Ana ar fi intrat la bănuieli dacă mă mai eschivam.
Nu mă implica, n-am chef de așa ceva. E strict problema voastră.
Pepe... Pepe. Pepe!
Ana m-ar părăsi. Fără să clipească!
N-ai înțeles? "Nu am chef..."
Vrei să distrugi o familie?
Vrei să-mi ia copiii, așa cum a pățit-o Diego?
- Ce fel de poză? - Una oarecare, cu ea.
Cum? Dezbrăcată? Își arată părțile intime?
Nu, doar o poză cu ea.
- Dar una ciudată? - Ciudată?
Nu știu ce fetișuri ai tu... Ciudată? Legată? În latex?
Adică sado-maso? Nu, sunt selfiuri.
- Selfiuri zici... - Da, selfiuri. Atât.
- Chestia asta-mi dă fiori. - Pepe, Pepe, Pepe...
Uite, ieri de exemplu,
mi-a trimis o poză cu ea, în pijamale.
Pijamale cu Pluto. Ți se pare ciudat?
- Cu Pluto? - Da, cu Pluto.
Ce vârstă are?
E mai în vârstă decât arată.
Antonito...
Vrei să te ajut?
Ți-ai schimbat tunsoarea.
- Antonio nici măcar n-a remarcat. - Ei bine, schimbarea e minoră.
Nici măcar dacă mi-aș tăia capul, el n-ar remarca.
Dacă nu-ți spun, explodez. Soțul tău merge la un terapeut.
Poftim?
La un psiholog dintr-un birou învecinat cu cel al lui Antonio.
De la cine sunt toate mesajele astea?
Jorge, fotbal de sală.
- E un joc. - Oh, da, de fotbal.
Jucați mâine?
- Eu n-am primit nimic. - Încă nu ți-a intrat mesajul?
O să-l primești, uneori durează ceva timp.
La ce companie de telefonie ești? Semnalul e slab aici.
Dă-mi să văd...
- M-ați șters de pe grup? - Nu, Jorge e organizatorul.
- Știi bine cum e el. - Cum e?
- Distrat. - E-n regulă, vino oricum.
Bineînțeles, vom face niște schimbări.
Sigur.
Nesimțiților! Mă sunați doar când aveți nevoie de portar.
Ce prieteni de rahat sunteți!
Ia te uită, fripură de vacă! Arată delicios, nu?
Mesaj, mesaj... Ia să vedem...
- De la Lola. - Dă-l încoace.
"Sună-mă, e urgent".
Cine-i Lola asta de are nevoie urgent de tine?
După nume, pare promițător.
Îmi pare rău, băieți,
dar Lola e dispecerul de la Radio Taxi.
Întotdeauna m-am întrebat cum vorbesc ele acasă.
Probabil: "5 minute în pat, scumpule".
"În patul nupțial, la coțul mesei, în imediata apropiere a băii".
Nu știu dacă e îndeajuns de sărată.
- E puțin cam dulce. - Dacă puneam prea multă, ieșea prea sărată.
- Arată fantastic. - Nu, nu, scuze.
Sun-o, să vedem ce vrea Lola asta.
Fără telefoane de serviciu.
Ar putea fi o schimbare de tură, o urgență...
Uite-o cum îi ține parte.
Se vede că sunt tineri căsătoriți.
Iubitule, apără-te singur. Haide, sun-o!
Nu, vorbesc serios. Dac-o sun, mă pricopsesc cu o cursă.
Îmi pare rău, dar regulile sunt identice pentru toți.
Vrei să ne strici cina și ziua de mâine deasupra?
- Luăm prânzul cu părinții ei. - Ce mai plan! Sun-o!
Idiotule!
- Mesaj! - Altul!
- Ia să vedem... - Pentru Pepe.
"120, start! Pași dubli". Ce-i asta?
E o aplicație de antrenament. Nu durează mult.
Pierzi 8-12 kile în 2 săptămâni. Chestie sigură.
- Trebuie s-o faci acum? - De câte ori mă sună.
- Dar acum suntem la masă! - Știu.
Cum să prind un post de antrenor dacă arăt așa?
Bine, dar stai jos.
Nu, are dreptate, lasă-l să facă exercițiile.
Te sună și noaptea?
Dacă nu le fac, îmi trimit mai multe exerciții
sau mă sună la 2 dimineața. Nu vă uitați la mine.
La o lipsucție te-ai gândit?
N-ai nevoie de silicoane, ți le dă el.
- La naiba! - Fir-ar!
Nu, nu se poate!
- Nu! - Ana... Ana...
I-ai vărsat și-n poală.
Era cămașa mea favorită.
- Îmi pare rău. - Cămașa mea favorită.
- Pune vin alb pe ea. - Ba nu, apă rece. Nu-ți face griji!
- Hai în bucătărie! - Vine alb peste cel roșu...
- Nu-ți face griji. - Cu vin alb dispar petele.
Sau pune sare pe pete.
La naiba, Alfonso!
- Îmi pare rău. - Calmează-te!
Îmi pare rău.
Ana, sincer...
...50. Un antrenament ușor și-mi dau sufletul aici.
Uite, un mesaj!
- Ia să vedem... - Ce este?
"Duminică 6. Reminder: Iva mâine".
Cine-i Iva?
E vorba de taxa IVA, iubito. O plătesc mâine.
Oh, la naiba!
De ce nu mi-ai spus?
- Ce anume? - Că mergi la un terapeut.
La dracu'... Am început de puțin timp.
- Cât de puțin? - 6 luni.
- 6 luni înseamnă puțin? - Nu te enerva.
Nu mă enervez, dar tu nici nu voiai să auzi de terapie.
- Acum vreau. - De ce?
Încă mai cred că e inutilă, dar mă simt atât de prost,
încât mă ajută orice, chiar și ceva absurd.
Mersi, iubitule, și eu te iubesc.
Eva, tu ai insistat să facem terapie în cuplu,
dar eu cred că e mai bine separat, de asta nici nu ți-am spus.
- Ba nu, terapia se face în doi. - Dar nu cu 2 specialiști și un idiot.
Pentru tine totul e o confruntare? Crezi că aici e vorba de un meci de tenis?
Atunci invită-ți prietenii și jucăm la dublu.
Ai dreptate, eu transform totul într-o confruntare.
Eu am dreptate? Fantastic!
Mereu mi-am dorit să fiu în vârf, din moment ce sunt complexat.
- Și să ai ultimul cuvânt. - Asta mi-a spus și psihologul:
Trebuie să cedez. Și a mai spus că
acele cupluri aflate într-un impas conjugal
sunt cele în care unul dintre soți face efortul
de a da un pas înapoi.
Prin urmare, cuplul face un pas înainte.
- El ți-a spus asta? - Întocmai.
Așadar, pentru a face un pas înainte
tu trebuie să dai înapoi.
Nu râde, e vorba de un doctor din tagma ta.
- Schimbă-ți cămașa. - Nu-mi schimb cămașa.
- Și o poză pentru Pepe! - Singurul care se poate relaxa.
- De la Isabel. - Atenție, nu e Lucia.
- Arată-ne, Pepe. - Dracu' să te ia!
- Ce e? - Ce poză e?
- Ce-ai primit? - Dă-mi să văd.
Alfonso, vino să vezi.
- Pepe, omul meu! - Nu știu...
- "Scumpule..." Cine e? - Al cui e telefonul?
Al lui Pepe.
- Studiezi anatomia? - Mai degrabă ginecologia.
- Ce-i asta? - Nu e pentru voi, fetele.
- Dă-mi să văd! - Și eu vreau să văd.
Vouă vi se pare sexi mizeria asta?
Ce-i asta? Picioarele ei sunt...
Nu cumva trebuie să întorci imaginea?
- Parașuta ta mă uimește. - Nu e o parașută.
Am cunoscut-o la sală.
- Și face pilates. - Sau vreu ritual satanic.
- Antonio, tacă-ți fleanca. - Recuperezi deja timpul pierdut.
Un an fără să ți-o tragi, iar acum ai și prietenă plus o contorsionistă!
Nu înseamnă nimic pentru mine, e pe jumătate nebună.
Mi-a căzut stiloul! Mi-a căzut stiloul!
Ce-i aia de pe fundul ei?
- Ce-i acolo? - Da, e un penis.
Ce penis ca ăsta ai mai văzut tu? E un șarpe.
Un șarpe cu un măr în gură.
E un tatuaj tipic, inspirat din Biblie.
- Ce părere ai, profesore? - Cineva joacă potul cel mare,
și are toate biletele câștigătoare.
- Ai grijă cu telefonul. - Nu mă călca pe nervi!
E dezgustător!
- Mesaj! - Ce s-a-ntâmplat?
Mesaj.
- Ești furios? - E telefonul tău.
- Al meu? - Da, al tău.
Ce e cu tonul ăsta de apel?
Probabil l-au setat copiii.
- E Borja. - Ce zice?
"Ce mai faci?"
Cine-i Borja?
- Un tip de la serviciu. - Nu-mi sună cunoscut.
Erai în concediu de maternitate când s-a angajat. Un tip de treabă.
- Nu-i răspunzi? - Nu. De ce?
Doar ți-a scris.
Sigur, răspunde-i în scris: "Bine, sunt acasă".
- Dar nu-i acasă. - Întocmai.
Scrie-i: "Iau cina cu prietenii. Te sun mâine".
Sigur, bine.
- Nu, nu e bine. - Nu?
Nu. De ce trebuie să-i scrie unde se află?
Da, de ce aș face-o?
Nu mai există deloc intimitate.
Pe vremuri, lumea întreba "Ce mai faci?", acum întreabă "Unde ești?".
Este insuportabil.
Bine, dar el te-a întrebat "Ce mai faci?".
Asta-i important, la naiba!
De ce trebuie să fiu disponibil tot timpul, pentru toată lumea?
Te sun înapoi când am chef!
Pe vremuri, aveam 10, maxim 20 contacte în agendă.
Acum, cu telefoanele astea nenorocite, avem sute.
Și dacă nu sunăm în 5 minute, respectivul se supără.
Și te reperează când ești online.
Toată lumea știe unde ești, tot timpul.
Mama, iubita, banca, toată lumea și mai ales noaptea.
"De ce erai online la 5 dimineața?"
"De ce dracu-ți pasă ție la ce oră sunt eu online. Du-te dracului!"
Nu mai putem continua așa! Ajunge!
- Bine, nu-i răspund. - Bine! Nu-i răspunde.
Pe deasupra, Borja ăsta e de belea.
Ai primit un email.
- De la cine? - De frică, ai făcut deja pe tine.
Hai, citește-l cu voce tare!
- "Fenix Travel..." - De la agenție.
Stați s-auziți, vă dă pe spate. Ascultați...
Te rog, citește emailul.
Nu găsesc "citeșteemail-ul" printre contacte.
E din cauza pronunției, vorbește mai clar.
- Mesaj pentru Ana. - Nu, nu, nu!
- De la cine? - O clipă.
Mai întâi terminăm cu Alfonso, apoi trecem la Ana.
Te rog, citește... emailul.
Aveți un email nou de la Fenix Travel, primit la 10:33 p.m.
Subiectul: ședere în Teruel.
Stimate dle Ruiz, regret să vă informăm, dar după căutări asidue,
nu am găsit nicio cameră disponibilă, sub prețul de 100 euro,
din cauza sezonului de vârf.
Am avea alte variante, dacă creștem prețul. La revedere.
Dar suntem lefteri.
În această privință nu vă pot ajuta.
Am o întrebare... De ce ai solicitat o limită de bani?
Am cerut un buget.
Dar cine a decis că nu ne permitem mai mult de 100 euro pe cameră?
După cum văd eu lucrurile, pe voi nu vă scot banii din casă.
- La cine te referi mai exact? - Câte puțin pentru fiecare.
Pentru tine 100 euro înseamnă mult? Nu mă prosti în față!
- Nu e vorba de asta, Eduardo. - Dac-am spus că merg, înseamnă că am bani.
Altfel, nu merg. Dar tu decizi lucrurile în numele meu
pe un grup de rahat de pe WhatsApp.
Ca și la fotbal. Cum se numește grupul? "Toată lumea, mai puțin Edu"?
- "Să-l salvăm pe Edu"? - "Edu e o mare belea".
Dacă vrei, sun la agenție și cer open bar, apartamente...
- Piscină, jacuzzi, pentru fiecare... - Bine, gata.
Eu am solicitat un buget mai de criză
fiindcă, dacă vă aduceți aminte, sunt șomer.
- Tu ai spus că nu mergi. - M-am răzgândit. E vreo problemă?
- Deci tu faci parte din grupul ăsta mic? - Din ăsta, da. Nu și din cel de fotbal.
- "Fiindcă el are o prietenă..." - Exact.
Atunci ar trebui s-o aduci pe Isabel, contorsionista.
O să te plesnesc, în puii mei.
Hai să vedem și mesajul primit de Ana.
La naiba, nu te mai atinge de telefoane.
"Număr necunoscut"
Ia să vedem...
"Stimată doamnă Garcia,"
"vă anunțăm că un loc tocmai a devenit disponibil."
"Dacă răspundeți la acest mesaj în următoarele 24 de ore,"
"veți beneficia de un discount de 15%." Minunat.
"Nu ezitați să ne contactați pentru informații suplimentare."
"Mulțumim că ne-ați ales."
"Casa Pensionarilor Los Alamos..."
Ce e cu locul ăsta, Los Alamos?
- Un azil? - Nu. O reședință.
Deunăzi, am mers cu Maria, tipa cu gemeni, să-și vadă mama.
Am văzut locația, care-i foarte drăguță.
Le-am dat emailul meu, să-mi trimită mai multe informații. Atâta tot.
Azil pentru cine? Pentru mama mea?
Nu e un azil, mai degrabă un hotel de lux.
Mic dejunurile sunt extraordinare:
ouă, șuncă, cârnați, suc natural...
Crezi că e-n regulă ca mie să nu-mi spui nimic?
Știi ce, pur și simplu s-a-ntâmplat.
Uite, nici măcar nu le-am salvat numărul.
Asta e deja prea de tot. Vrei s-o dai afară?
Nu, Antonio! Nu te mai ambala atât!
Nu vreau să dau afară pe nimeni.
Biata femeie, în situația ei... După ce că face totul pentru noi,
are grijă de copii, de casă, de absolut tot.
- Tocmai asta e problema. - Ce problemă?
Mă sufoc.
De când s-a mutat cu noi, pur și simplu mă sufoc.
Ea decide totul. Totul! Ce vedem la TV, cafeaua...
Și e mereu prin preajmă. N-am mai fost singuri de un secol.
- Acum. - Doar noi doi.
Suntem singuri chiar acum
fiindcă mama mea are grijă de copii.
Nu vreau să intru-n polemici.
- Ar fi bine să n-o faci. - Nu vreau să-ți răspund.
Îmi pare rău.
Vorbim acasă.
Ba nu, nu acasă, fiindcă acolo e mama ta!
Eu chiar o plac pe soacra mea.
Dar dacă ar fi locuit cu noi...
- Mama mea? - Da.
- Aș da-o afară înaintea ta. - Vezi?
E adevărat.
Cât e ceasul? Eclipsa!
- Am uitat complet de ea. - Atunci să ieșim pe terasă!
Să mergem!
E minunată.
- Luna sângerie. - Mai mare ca niciodată.
La naiba, e imensă!
- Precum un vis. - Sau un coșmar.
Cred că maiașii au făcut deja pe ei de frică.
Ești idiot, Pepe. Tu nu crezi în nimic?
În ce-ar trebui să cred?
Toate culturile avertizează despre pericolul unei eclipse precum asta.
Hai să facem o poză! Mă duc să-mi iau telefonul.
Nu mai suport obsesia asta pentru fotografiat orice.
- N-ar trebui să-ți schimbi cămașa? - Nu-mi dau jos cămașa asta!
- Haideți, un selfie! - Prinde și luna.
Strângeți-vă la un loc.
- Haide... - Zâmbiți.
Asta e!
Încă una...
Zâmbiți!
Gata...
- N-a ieșit nimic. - Ai apăsat butonul greșit.
Trebuia să folosești blitz-ul.
Ba nu, noi n-am ieșit. Nu apărem în fotografie.
- Dă-mi să văd... - Luna e aici iar noi nu apărem.
Ai făcut poza din greșeală, înainte să ne strângem la un loc.
- Nu ai apăsat pe buton. - Nu sunt idioată, bine?
- Știu cum să fac o poză. - Să mai facem una.
- Încă una. - Haideți, încă una.
Așa...
- Pepe... - Lasă-mă-n pace, Antonio.
- Lasă capul jos. - Sunteți gata?
- Da. - Gata.
"Mesaj de la Virilu' ".
- Cine-i Virilu'? - Sergio, fostul meu iubit.
Tot nu apărem în poză.
Lasă pozele. Ce vrea de la tine fostul tău iubit, sâmbătă seara?
- Nu știu. - Tu ce crezi?
Nu înțeleg de ce l-ai salvat în agendă drept "Virilu' ".
- Așa a rămas de când eram împreună. - Atunci schimbă-i numele.
- Bine. - E chiar așa de greu?
Cu nume și prenume. Acum nu mai e Virilu' tău.
- Bine. - Este fostul ei iubit.
- Întocmai. - Și te deranjează?
Să n-ai încredere în foștii iubiți. Sunt ca japonezii, nu cedează niciodată.
- Dispari de aici. - Precum maiașii.
Pariez că e un tip de treabă, singur în vreun bar, sictirit...
- A simțit nevoia s-o sune. - Îmi dai voie?
Bineînțeles.
Ce știi tu?
"Eu...
Ce zice?
"Eu vreau să ți-o trag".
- Poate e vina autocorectului de text. - Du-te dracului!
Nu, iubi. Nu e vina autocorectului.
- Poți să-mi explici de ce râzi? - Da, pot.
Atunci explică-mi!
Sergio are o relație. Strict bazată pe sex, înțelegi?
Totul e o minciună, iar el o iubește ca un câine.
De asta și-a sunat veterinarul.
Sunt consultantul sentimental al fostului iubit. De asta mă sună.
- Ce naiba spui? - Nu mă crezi?
- Nu. - Scuze, dar pare cusută cu ață albă.
Ba nu, sună îngrozitor.
Bine, uite cum facem... Vino!
Haide, vino!
El îți va explica totul.
Ascultă...
Blanca?
Da.
Bine c-ai sunat. Am pus-o. Ce mă fac?
- Te-a sunat, nu? - Ea m-a sunat.
Bine, și?
- Mi-a cerut să mă duc la ea. - Și tu nu vrei să mergi.
N-ar trebui să merg, dar vreau mult să mă duc.
Bine, Virilule'... Adică Sergio...
- Poartă-te de parcă n-ai vrea. - Blanca, nu pot.
Mă gândesc încontinuu la ea, mă înnebunește.
- Mă simt prost. - Dacă te duci, așa va fi veșnic.
Bine, mersi. Știu, mi-ai fost de mare ajutor.
Nu, mersi că mă suni oricând ai nevoie de ajutor.
- Deci, ai înțeles cum pui problema? - Da, în regulă. Bine.
Prea bine. Ciao. Să nu te duci la ea!
Nici vorbă. Stai calmă.
Ai văzut?
Cât de des vă vorbiți?
Nu știu, de câte ori vrea să i-o tra...
Bietul de el, când are "o criză", mă sună.
- Bietul de el? - Dă-i numărul Evei.
Ea e psiholog.
- Sau ar putea să se ducă la curve. - Iubi...
S-a răcit, haideți în casă.
Strângem masa?
Da, urmează desertul. Prăjitură Tiramisu.
Dacă te deranjează, îi spun să nu mă mai sune.
- Bine, spune-i asta. - Gata, așa fac.
Dar e prietenul tău, nu? De ce nu vorbești cu el?
E minunat că ai o asemenea relație cu el.
- Trebuie să ai încredere în ea. - Am încredere în ea.
Dar telefoanele astea despre regulat mă calcă pe nervi. E chiar așa de ciudat?
Nu Virilu' e ăla cu casa în Teruel?
La naiba, d-asta e Blanca înnebunită după trufe.
- Are vreo casă în Teruel? - Nu fi prostuț.
- Ce s-a-ntâmplat? - Lasă telefoanele pe masă.
Scuze, sunt obișnuit să-l țin mereu în mână.
Atenție! Reguli noi: nu vă atingeți de telefoane.
- Al cui e? - Al lui Alfonso.
Drăcia dracului!
Bună, scumpo.
Bună, tati. Poți vorbi?
Tati...
E urgent?
Este... Nu știu cum să-ți spun, dar...
Părinții lui Nacho sunt plecați weekend-ul ăsta,
iar el mi-a cerut să rămân la el.
Adică... să mă culc cu el.
Bine. Dar tu ce vrei să faci?
Eu? Nu știu.
Parcă aș vrea, dar nu speram să se-ntâmple așa.
Adică speram, dar nu în noaptea asta.
Dacă-l refuz, se va simți prost. Insistă mult s-o facem.
- Ce să fac, tati? - Nu te culci cu el
fiindcă se va simți prost dacă n-o faci. Ăsta nu e motiv.
O vei face atunci când vei dori.
Corect.
Prima dată va fi o amintire pe care o vei păstra toată viața,
nu ceva cu care să te lauzi în fața prietenelor.
Dacă crezi că-ți vei aminti mereu cu drag, de noaptea asta,
n-ai decât s-o faci. Dar dacă nu ești sigură,
dacă nu ești pregătită, mai așteaptă.
Ai destul timp în față.
Știi ceva?
Ce anume?
Nu, nimic.
Ba nu, spune-mi, scumpo.
Azi, când mi-ai dat prezervativele, mi-a fost foarte rușine,
încât îmi venea să intru-n pământ.
Auzi, dar nu ți le-am dat să le folosești tocmai azi.
Parcă ți-ai dat seama ce urma să se-ntâmple.
Dacă e să mă duc acasă la Nacho,
- spune-i mamei că-s la Susana, bine? - De ce nu-i spui tu?
- Să-i spun ce? - Adevărul.
Glumești?
Trebuie să vorbești cu ea, ți-am spus asta de mult timp.
Se supără mereu pe mine. Nu mă ascultă niciodată.
Știi bine că trebuie s-o prinzi la momentul oportun.
Trebuie să ai răbdare.
Prea multă răbdare, tati.
Te asigur că va merita.
Tu o iubești atât de mult, încât nu vezi cât de căpoasă e.
Hei, ai grijă cum vorbești!
Ei bine, trebuie să închid. Mulțumesc mult, tată.
Sper ca totul să fie bine.
Bine.
Te pup mult.
- La revedere, scumpo. - Ciao.
Te-ai descurcat foarte bine.
Strașnic, se pare că terapia chiar funcționează.
- Ai spus cuiva? - Doar Anei.
Iar eu doar lui Blanca.
Mie mi-a spus Eduardo.
- Ei bine, mai vreți tiramisu? - Da.
- Ticăloșilor! - Nu mai vreau.
- E foarte bun. - E delicios.
- Cine mai vrea? - Jumătate de porție, dacă nu te superi.
Ție nu, te îngrașă.
- E foarte bun. - Haideți, suntem la o petrecere.
Nu spuneți? Cine mai vrea?
Mama mea l-a făcut.
- Serios? - Voiam să știți.
NU RĂSPUNZI?
- Mesaj. - Iar Borja.
Bietul om, e de belea rău de tot.
- Răspunde-i. - Da. În regulă...
Iau... cina... cu... niște prieteni.
Vorbim... mâine.
Să vedem dacă înțelege aluzia.
A răspuns, "Boule". Care-i faza cu el? E idiot?
Borja ăsta își permite cam multe.
Un idiot rămâne un idiot.
Vezi ce vrea. Răspunde-i!
- Răspunde-i! - Da. Sigur.
Alo?
Ce-i cu vocea asta candidă?
Nu mă păcălești.
Parcă erai bolnav?! Nu aveai gripă?
De ce ai ieșit în oraș? De ce nu mi-ai spus?
Nu răspunzi? Sigur, nu știi ce să spui.
Problema ta e că habar n-ai ce vrei de la viață.
Asta-i buba ta. Adulții iau decizii, înțelegi?
Nu și tu. Pretinzi că ești bolnav apoi ieși împreună cu prietenii tăi.
Adună-te și fii ferm pe poziții, măcar o dată.
Hotărăște-te dacă-ți plac femeile sau bărbații!
Hei, mă asculți?
Ia mai du-te dracului!
În regulă...
Vă explic pas cu pas, nu vreau să vă faceți o impresie greșită.
Ăsta e... Borja.
La serviciu, stă lângă mine, zi de zi,
zi de zi și iar zi de zi.
Bineînțeles, mai stăm de vorbă. Vrute și nevrute.
Eu nu i-am dat niciun motiv, dar el așa e.
Adică e homo.
Borja e homo.
Și bineînțeles, ce era logic,
bietului om i s-a pus pata pe mine.
Asta-i tot ce era de povestit.
Acum nu stați muți, ca niște dobitoace.
Iubito, spune ceva.
Eduardo, nu-i așa de ciudat. Spune-i!
Da, sigur...
Cineva care lucrează cu el...
este homo.
E homo, înțelegi? Ăsta-i adevărul gol-goluț.
- Ați avut vreo relație? - Te-ai țicnit?
Ai vreo legătură cu el?
Poftim? Cum aș putea?
S-a-ndrăgostit de mine,
e complet nebun, mă urmărește peste tot.
Nu știu dacă-ți dai seama, dar...
homosexualii cred că toți sunt poponari.
În afară de faptul că pui silicoane, mai ești și om de știință, da?
Freud! Nenorocitul de Freud!
- Înțelegi ce vreau să spun. - Ăsta e mersul lucrurilor.
Alfonso are dreptate.
Vreau să aflu dacă voi doi ați avut vreo aventură.
Ești obsedată. Nici vorbă! Ești nebună?
Iubito, uită-te la mine.
Suntem împreună de 15 ani, avem 2 copii.
Ar trebui să mă cunoști.
- Poate că nu te cunosc așa de bine. - Nu mă prosti în față!
Eu sunt, bine? Sunt normal.
Cum aș putea fi unul dintre cei care...?
Nu e nimic rău în problema asta. Fiecare știe ce face.
Pur și simplu am alte gusturi, îmi plac femeile.
Și nu toate femeile, ci doar una.
Mai exact, soția mea.
Ana, cum să-ți spun? Între mine și acest...
Borja...
Între mine și Borja nu-i nimic, la naiba!
E Borja.
Fir-ar să fie!
Ce zice?
Zică că... da... ba nu, zice că...
cu exactitate...
zice...
"Mi-e dor de sărutările tale".
Ana... Ana, ajunge! Te rog.
Antonio, Antonio... Ești pederast?
Nu-i nimic rău. E-n regulă.
Privește și partea pozitivă...
Vrei să-mi dai vinul?
- Dă-mi vinul! - Gata, e-n regulă.
Sunt bucuros. Îți spun eu, mă bucur pentru tine. Ești curajos.
Încetează. Gluma s-a sfârșit.
E poponar!
Rahat! Dă-mi drumul!
Ana, ajunge!
Care e partea pozitivă a acestui lucru?
1, nu există o altă femeie.
2, nu pune la îndoială relația lui cu tine.
Își pune la îndoială doar propria persoană.
Blanca, scumpo, problema e
că unui anume Borja îi e dor de sărutările soțului meu.
Ai înțeles?
Fir-ar să fie...
În ce rahat nenorocit am intrat din cauza jocului ăluia nenorocit.
- E ușor de explicat. - Da, o să le explicăm.
Există o explicație. Vedeți voi...
Nu trebuie să ne explici.
- E un mic amănunt... - Ce e cu tonul ăla din vocea ta?
Nimic. N-am nimic. Dar tu?
- Normal că n-am nimic nici eu, puștiule. - Atunci toată lumea n-are nimic.
Lasă-l să vorbească.
După ce a tăcut 20 de ani, normal că îi e greu să vorbească acum.
Există o explicație. Vă rog s-o ascultați.
Eu nu înțeleg ceva.
Ești șucărit că sunt poponar sau că nu ți-am spus asta?
Sunt șucărit că după 20 de ani habar n-am cine dracu' ești.
Nu știi cine este?
E Antonio, veșnicul tău amic Antonio.
Nu s-a schimbat.
I-ai spus totul, ai împărțit totul cu el.
Am împărțit totul cu el, dar nu și invers!
A omis să-mi spună un mic detaliu.
Să-ți spun? Cum vine asta?
Cum adică? Am dormit împreună, am mâncat din aceeași farfurie,
am făcut duș împreună.
Dacă am un prieten homo, aș vrea să știu.
Atunci o să mă hotărăsc dacă-mi pasă, dar vreau să știu!
"O să mă hotărăsc dacă-mi pasă".
Tu te asculți? Îți dai seama ce spui?
Îți dai seama ce n-ai spus?
Care-i problema ta nenorocită aici?
Poate spune ce vrea. Sau, la fel de bine, să-și țină pliscul.
Dacă asta vreți cu toții, am să tac.
Eu sunt cel ciudat. Sfârșit de poveste.
De ce trebuie să fie cineva "ciudat" sau nu?
S-o lăsăm baltă. Cine vrea gin tonic?
- De cât timp sunteți amanți? - La naiba, nu vei înceta niciodată.
Ana, te rog, nu realizezi că tevatura asta e absurdă?
De câteva luni nu te-ai mai atins de mine.
Eram sigură că ai o amantă, vreo curviștină ca a lui Pepe.
- Fără supărare. - Nicio problemă.
Cel puțin ar fi avut o logică, ar fi explicat o mulțime de lucruri...
Care lucruri, Ana?
- Asta e deja prea mult, Ana... - Gura!
M-am săturat să vă tot luați apărarea. Lăsați-l să vorbească.
De cât timp ești cuplat cu Borja?
Nu vrei să-mi spui?
De puțin timp.
- Și câți alții? - Câți alții ce?
Și câți "din ăia" au mai fost înaintea lui?
- Niciunul. - Ana, Borja e singurul.
Du-te dracului, păcăliciule!
Ana, ajunge!
Gata! Te-ai dat destul în spectacol.
Plecăm! Ne certăm pe tema asta acasă.
Da, în fața copiilor. Vom sta unul lângă altul și le vom spune:
"Tati are ceva foarte instructiv să vă spună".
Ce chin nenorocit!
"Dar să nu-i spuneți învățătoarei că lui tati îi plac băieții,
fiindcă nu va mai putea să vă ia vreodată de la școală".
- La naiba, asta a fost dură. - Ana, să fii homo e un lucru,
- iar pederast e deja altceva. - Las-o baltă!
Homo, pederast, comunist, jihadist, pesederist... Altceva ce mai sunt?
- Îmi dați voie să spun și eu ceva? - Nu acum. Taci!
Salut, Mario.
La naiba, nu mă suni?
Scuze, eram ocupat.
I-a plăcut inelul?
Foarte mult.
I se potrivește? Dacă nu, fără probleme,
puteți veni împreună și îi modific inelul pe loc.
Nu, îi vine "precum o mănușă".
Auzi, acum sunt puțin ocupat.
Te-ai cramponat prea mult pentru inelul ăla.
- Vezi cum trebuie să mă asculți? - Exact. Acum trebuie să închid...
Dar cerceii i-au plăcut?
Edu?
Omule...
Da, sigur, da...
Nu prea pari convins.
Ne vedem în curând.
Edu...
Eu nu port cercei niciodată.
De fapt, nici măcar n-am găuri în urechi...
Cui i-au plăcut cerceii?
Ajunge cu jocul ăsta imbecil!
Vezi ce se întâmplă? Lucrurile s-au sucit.
Cuplurile se despart.
Plecăm, da?
E foarte târziu. Cât e ora?
- De ce nu-i răspunzi? - E doar Lola.
- Atunci răspunde-i Lolei! - Dar va fi vorba despre tura mea.
- Răspunde-i! - Blanca...
Blanca! Ce faci?
Blanca, te rog, dă-mi telefonul.
Te rog, dă-mi telefonul ăla nenorocit!
Ce faci?
- Dă-mi telefonul! - Eduardo, scuze, sunt nervoasă.
Am cumpărat un test de la farmacie și nu-i înțeleg semnificația.
Ce înseamnă o liniuță roșie?
Cred că e pozitiv, dar pozitiv pentru cine?
- Nu înțeleg. - Nu... Blanca!
Blanca.
Deschide ușa, Blanca!
Pleacă!
Ce ticălos!
Ascultă-mă!
Blanca, te rog, lasă-mă să-ți explic!
Mă lași să-ți vorbesc?
Serios, n-a fost nimic. Deschide, te rog.
Blanca! Blanquita!
Blanca! Rahat!
Taci!
A fost doar o noapte, o prostie. Eram amândoi băuți...
Jur pe Dumnezeu...
Ce faci?
Există vreun moment al zilei când n-ai mădularul înfipt pe undeva?
De ce? Ne-o tragem zilnic, chiar de mai multe ori pe zi
și suntem foarte fericiți. De ce?!
De ce?
Suntem proaspăt căsătoriți. Nu înțeleg...
Blanca... ieși afară.
Nu face ditamai drama!
Încearcă să vezi și partea pozitivă.
Porcule!
Blanca.
Nu meritam asta.
Nu fi melodramatică!
Ticălosul! Nemernicul!
Ai de gând să te dai în spectacol acum?
Nu e o chestie atât de gravă.
Ce s-a-ntâmplat?
Ai ceva să-mi spui?
Nimic.
Blanca...
Un tip din agenda ta vrea să știe dacă ți-ai dat jos chiloțeii.
Purtai chiloței?
Ți-ai pus chiloți?
- Cine naiba e Hugo? - Nimeni.
Serios? Aici scrie "Hugo".
E un joc prostesc.
De când joci tu jocul ăsta prostesc?
Nu-i nimic serios, nici nu-l cunosc.
"Nici nu-l cunosc", spune ea.
Nu l-am văzut niciodată, doar ne scriem mesaje.
Ana, nu mă prosti.
- Îți jur, totul e virtual. - Virtual? Du-te dracului!
A început ca o prosteală, ne dădeam mesaje.
Serios? Apoi te-ai prostit mai mult și l-ai sunat.
- Ba nu. Hai să mergem acasă. - Unde acasă?
Care casă?
Nu i-am auzit niciodată vocea.
Și el e căsătorit. Ce să-i spun?
Nu... Nu, nu. Te rog, nu.
Te implor.
Alo?
Ana?
Salut, Hugo.
Bună, Ana. Ce surpriză!
Voiam să-ți vorbesc.
Mulțumesc.
Și aș vrea să te cunosc.
Dar inițial ai refuzat.
M-am răzgândit.
Bine, ne putem întâlni. Înțelegi că și eu îmi doresc acest lucru.
Ei bine, trebuie să închid.
Ana? Ana?
Spune.
Ai o voce suavă, diferită de ce-mi imaginam eu.
La revedere, Hugo.
E drăguță, îmi place.
Îmi place mult.
Dar vocea asta îți place, boule?
Gata! N-o să mai sune niciodată.
Și asta cum schimbă lucrurile?
Care-i diferența dacă ți-o trage la telefon sau în persoană?
Îmi pare rău să ți-o spun, dar nu ești îndreptățit să-mi ții predici.
În plus, eu nu m-am culcat cu nimeni.
Ești o zdreanță, Ana. O zdreanță și o lașă.
Ți-o tragi prin telefon.
Singura problemă e să nu pierzi semnalul înainte să-ți dai drumul, nu?
Cu următorul o să mi-o trag la hotel, așa admirabil, ca tine.
Barem atunci cineva o să-ți dea chiloții jos.
Plec.
Da, du-te. Așa e corect.
Spune-le și copiilor asta, o să li se pară genial.
Bagă-ți remarca asta-n fund! Ba nu, scuze, acolo chiar îți place.
- Stai puțin. - Dă-mi drumul!
- Porți chiloți? - Ce faci?
Dă-mi drumul!
Nu spuneai că totul era virtual?
- Și ce-ți pasă? - Nu-mi pasă!
- Antonio, oprește-te! - Lasă-mă să văd!
- Ba nu! - Lasă-mă să văd.
- Nu! - Antonio...
- Las-o-n pace! - Dă-mi drumul!
Vreau să văd dacă poartă chiloți! Cred că am acest drept!
Antonio, te rog!
- Lasă-mă să-i văd! - Ajunge, Antonio!
Unde fugi?
- Lasă-mă să văd. - Nu!
Ești atât de zdreanță încât nu porți chiloți?
Dă-mi drumul! Lasă-mă-n pace!
Zdreanțo!
Ajunge!
Ce s-a-ntâmplat cu voi? Ați înnebunit?
Antonio, dac-o mai atingi pe soția ta,
îți crăp capul.
Mulțumit?
Ce e cu voi?
Doar un lucru vă mai spun...
Pentru informarea voastră: eu sunt poponarul.
Răspunde dracului la telefon, huidumă.
- Poftim? - Nu l-ai auzit?
Tu ești un bou.
Un bou? Nu. Un poponar.
Da.
Am spus-o corect? Poponar.
Fiindcă voi ați spus-o clar și răspicat.
Ați făcut schimb de telefoane? De ce?
Întreabă-l pe el.
Și contorsionista?
Nu râde!
Am jucat rolul homosexualului pentru o secundă, dar mi-a ajuns.
A fost nasol de tot. Mi-ați scos peri albi, ticăloșilor!
Ați sărit toți pe mine: "Poponarule!". Iar faza cu "idila"...
- Care era problema? - Care era problema?!
Dacă sunt homo, trebuie să ți-o bag în fund?
Nu ești genul meu, puștiule.
Și tu la fel:
"Eu nu sunt homo, sunt normal".
Poftim? Adică eu nu sunt normal?
Pepe... Gata, îmi pare rău.
Conversația asta e infectă. E învechită și desuetă.
Acum există căsătorii între homo, ba chiar și adopții. Du-te dracului!
Vă zbierați drepturile cât e ziulica de mare!
De ce credeți că m-au dat afară din școală?
- Că m-am îngrășat 10 kile? - Ticăloșii!
Fiindcă ei gândesc ca tine, Eduardo.
Poponarii nu pot intra într-o sală de sport fără să nu și-o bage în fundul cuiva.
Dacă ăsta e motivul, Pepe, îi putem da în judecată.
Da, în judecată...
Nici măcar n-am avut curajul s-o recunosc în fața prietenilor
și am s-o spun la tribunal, să mă vadă chiar mama mea.
Acum ne poți face cunoștință cu Borja ăla, da?
Nici vorbă.
Nu suntem tipii cei răi, nu-i așa?
Nu, nu sunteți răi.
Sunteți tembeli, dar nu sunteți răi deloc.
Nu-mi pasă de glumele voastre ieftine,
dar l-ar putea jigni,
iar eu nu vreau să se simtă prost. Înțelegeți de ce?
Fiindcă sunt îndrăgostit de el.
La naiba, a sunat foarte ciudat. Vrea cineva whisky?
A plecat cu un taxi.
Am încercat s-o conving să rămână, dar n-a fost chip.
Nici vorbă. A refuzat, deci nu există cale de împăcare.
Ce noapte de rahat!
Măcar dacă am putea întoarce timpul înapoi.
Poate c-aveai dreptate, scumpo:
Ar fi trebuit să ieșim în oraș.
Da.
Jocul a fost minunat. Vorbesc serios.
A lămurit majoritatea lucrurilor.
Vă mulțumesc tuturor c-ați tăcut mâlc și ați gândit:
"Oh, biata fată, n-a pus mâna pe niciun isteț.
Iar nouă nu ne pasă câtuși de puțin, e prietenul nostru!"
Puteți să vă duceți toți dracului!
Poate c-ar trebui să pleci și tu.
Dacă te mai văd vreodată, te omor cu mâna mea.
Mă duc să mă culc.
- Noapte bună. - Noapte bună.
Această subtitrare e dedicată tuturor CIUMPALACILOR
care o postează pe alte site-uri de filme online sau de subtitrări,
DUPĂ ce îi șterg în prealabil autorul.
Mult succes în continuare. Capul face, capul (t)rage.
Te simți bine?
Credeam c-ați plecat cu toții. Nu înțeleg.
- Poftim? - Dacă vrei, putem pleca.
Nu poate fi aievea.
Nu se poate.
Haideți să jucăm jocul ăsta cu telefoanele.
Da, înainte să ne răzgândim.
Pentru a face un pas înainte, trebuie să dai înapoi, nu?
- Mai servește friptură. - Nu, sunt sătul deja.
- Eu mai vreau, e delicioasă. - Doar sosul e plin de calorii.
Pentru a arde calorille din friptură și vin, trebuie să alergi 3 ore.
3 ore irosite din viața ta, de parcă nici n-ar fi existat.
Chiar merită?
Hei, lipsește un telefon. Eva... Așează-ți-l pe masă.
Pune-l acolo.
- Nu pot. - Nu poți?
Acum nu poate.
Voia cu ardoare să joace, iar acum spune că nu mai poate.
Acum dai îndărăt?
Ți-ai amintit că ai ceva compromițător în telefon, nu?
L-am scăpat... peste balcon.
- L-ai scăpat? - În stradă?
- Biata de tine! Îmi pare rău. - Dumnezeule...
- Fără contacte, fără documente... - N-ai un backup de rezervă?
Când se-ntâmplă chestii de genul ăsta, rămâi cu degetul-n gură.
Ai toate documentele salvate-n cloud, iar apoi nu mai rămâi cu nimic.
Dacă mi-aș pierde contactele, aș comite un hara-kiri.
Nu-i nimic. Îți cumperi altul cu punctele acumulate.
Dar acum cum mai jucăm?
Sfârșitul jocului!
Prea bine, nu mai jucăm. Ăsta era și scopul: toți sau niciunul.
- Asta a fost clar încă de la început. - Deci nu mai jucăm. Ce păcat!
- Da. - Într-adevăr.
Fiica mea are jocul "Ț.O.M.A.N.A.P.".
Se acceptă "caractița" pe post de animal de companie?
Dar "Pepe" se acceptă?
Hei, nu te supăra frățioare și nu mă lovi.
O clipă.
- Răspund. Răspund. - Da!
- Nu! - Ba răspund!
Ba nu, din acest moment, comutați toate telefoanele pe "modul avion".
Gata cu telefoanele. Vreau o cină în liniște.
- Mie unul îmi convine. - Cine e?
Număr necunoscut.
- Iubito, te simți bine? - Da.
Mi s-a părut foarte amuzantă gluma cu caracatița.
Te porți ciudat. Chiar te simți bine?
Mai bine ca niciodată.
Mă simt minunat.
Cred că e din cauza eclipsei.
Da, cu siguranță.
COMPLET STRĂINI
SFÂRȘIT
Traducerea și adaptarea Vlad (blitzard43@yahoo.com)ź - 2018
Cinema Writers Circle Awards Nominee for Best Director - Álex de la Iglesia 2018
Cinema Writers Circle Awards Nominee for Best Actor - Eduard Fernández 2018
Cinema Writers Circle Awards Nominee for Best Adapted Screenplay - Jorge Guerricaechevarría & Álex de la Iglesia 2018
Fotogramas de Plata Awards Winner for Best Movie Actress - Juana Acosta 2018
Fotogramas de Plata Awards Nominee for Audience Award - Best Spanish Film - Álex de la Iglesia 2018
The Platino Awards for Iberoamerican Cinema Nominee for Best Director - Álex de la Iglesia 2018