V roce 1917 byla Kanada mladý stát s méně než 8mi milióny obyvatel.
První světová válka už zuří 3 roky a kanadské jednotky jsou poznamenané bojem.
Jak válka nepředvídatelně potřebovala další muže, náborové úsilí bylo zrychleno.
Přes 600.000 Kanaďanů vstoupilo do pekla.
Každý desátý se už domů nikdy nevrátil...
- Všichni v pohodě? - Jo.
Panebože... Panebože! Panebože!
- Panebože! Panebože! - Hej, hej, drž hlavu dole.
Podívej se na mě. Na mě se dívej.
Budeš v pořádku.
Odkud je?
13. prapor. Sukně.
To je Černá hlídka, mají být na Kopci 60 nebo tam někde.
- Co sakra dělá tady? - Musel trochu ztratit hlavu.
Musel ztratit hlavu...
- Jdeme na to, seržante? - Jo,vypadá to tak.
Jak může někdo dát sakra kulometný hnízdo do kostela?
Už jsem viděl jedno, který bylo v baru. Co ty na to?
Tak jo, poslouchejte.
Highwayi, ty a Skinner půjdete po téhle straně.
Petersi, ty jdeš se mnou.
Krycí palba a přesun.
Všichni připraveni?
Ok...
Tak jdeme na to.
Skinnere! Odtáhni ho odtamtud!
Zatraceně... Zůstaň tady a drž hlavu dole.
Budeš v pořádku, Highwayi.
Budeš v pohodě. Skinnere, dej mi tvůj obvaz.
- Panebože... můj bože... - Seržante.
Zůstaň dole! Drž hlavu dole!
- Tohle je teda něco... - Proboha, Skinnere!
Mami! Mami!
Budeš v pořádku. Dostanu tě odtud.
Nestřílet.
Pušku tam nechej. Pojď sem za mě.
- Já jdu domů. - Co to sakra děláš?
- Stát! - Zvedni ruce.
Ne, moment. Nic nedělá. Jenom... jen to odhazuje.
- Ruce vzhůru. - Ne, ne, počkejte. Počkejte.
Kamarád. Kamarád...
- Já jdu domů - Ne!
Palte dál.
Kamarád.
Jdeme, dvojitá řada. Vpřed. Pohyb. Kulomety na křídla.
Hej, tady je jeden živej.
To je Highway.
Oblast je čistá.
Už je to v pořádku.
Už jste v pořádku, seržante.
Jste zpátky doma.
V bezpečí.
Tyhle dravce mají Inuité.
Říkají jim poštolky.
Pokaždé když se na vás podívám, je to, jako by začaly volat a tlouct přímo tady.
Jste pacient, seržante. To je běžný pocit.
Pro mě ne.
Dokonce ani neznám vaše křestní jméno.
To vám ale říkat nemusím.
Já vím.
- Měl byste jít zase spát. - Já nespím.
Tak jak můžete mít ty noční můry?
Nevím.
Dobrou noc, seržante.
Dobrou noc, poštolko.
10. PRAPOR NÁBOROVÁ KANCELÁŘ
DOMOV BOJOVNÉ DESÍTKY - ZÁMOŘSKÝCH KANADSKÝCH EXPEDIČNÍCH JEDNOTEK
Dobře, Carmichaele, vypadá to dobře.
Co je?
Myslím, že bych měl využít této příležitosti a zdůraznit křehký vztah...
mezi vášní a sociální strukturou.
- Ty jsi se zbláznil, že jo? - Zbláznil do tebe.
Davide.
Davide?
To je v pořádku.
Ale ne. Ne. Davide.
Je to v pořádku.
Davide?
- Davide? Jsi tady? - Jen dýchej.
- Jsi v pořádku? - Davide?
Jsi v pořádku?
Pojď.
NEZÁVISLÉ CALGARY
KANADSKÝ ÚTOK NARAZIL DO HUNŮ
Zdravíčko, pane Harpere.
- Haló? - Tady jsem.
Davide.
- Pane McKinnon. - Ráno ses neukázal v práci.
To je tenhle měsíc potřetí. Sarah mi řekla, že jsi měl záchvat.
Toho tvého astma.
- Je to pravda pane, měl. - Ale teď jsi v pořádku.
Šel jsem dolů k řece. Někdy ta vlhkost pomáhá.
Vlhkost?
To je dobrý.
Dobře.
Nevím, jak to říct, ale... Tahle práce...
Vím, že jsou to jenom místní noviny, a že to nijak nezmění chod války.
Ale je to dobrá práce a tvůj otec...
No...
Oba dva chápete, že tohle dělám kvůli vašemu otci, je to tak?
No...
už půjdu.
Očekávám, že tě zítra ráno uvidím.
Nemůžu kvůli tobě pořád lhát.
Já tě o to taky neprosím.
Byl jsi s Cassie?
Co když ano?
Přátelé nedostávají přátele do potíží, Davide.
Co ty můžeš vědět o přátelích?
Máš jenom mě. A ani mě nemáš ráda.
Proč tohle říkáš?
Jestli tě někdo nemá rád, tak jsi to ty sám, ne já.
Tak to bych se měl nad sebou zamyslet?
Mimochodem, její otec mě taky nenávidí.
- Pořád žádné zprávy? - Pořád pohřešovaný v akci.
Není to jednoduché. Víc vám říct nemůžu.
Ale jsem otec, jehož syn...
neschoval hlavu mezi ramena a na kterého můžeme být hrdí.
Zbláznil ses?
Musím mluvit s tvým otcem.
Ahoj, to je tvůj přítel.
- David, že ano? - Ano, pane.
- Rád bych si s vámi promluvil. - Proč ne, pojď dál.
Ne, pane, nechci vás vyrušovat.
Ale no tak, pojď dál.
Haló všichni. Rád bych vám představil Davida...
Dobrý Bože, zapomněl jsem tvoje příjmení.
- Mann, pane. - David Mann.
Velmi mě těší, že vás poznávám.
Zdá se, že mladý David má značný zájem o moji dceru.
Tati, prosím.
Tak zájem, ano? Ale hádám, že jste pořád ještě student.
Zdání klame. David se už řadí mezi pracující třídu.
Pracuji v novinách.
Ale není to redaktor.
Stará se o tisk. Dělá sazeče.
Phille...
To ti pak ale musí být už 18. Proč tedy nejsi v uniformě?
To kvůli zdraví, pane. Dělá co může.
No, budeš se muset snažit víc jak já, aby sis získal respekt svého otce.
To přesně mám v úmyslu, pane.
A čekám na vaše návrhy.
Proboha, synu, jsme ve válce.
Zkuste použít představivost.
Promiňte, já... prostě nevím, co bych vám měl vlastně říct.
Není to nic formálního, seržante. Jen prostě mluvíme.
Vy jste... Nechcete mi říct, o vašich nočních můrách?
Může to svědčit o stavu našich vojáků.
O čem se vám zdá?
Já nespím, takže moc nevím, jak na to odpovědět.
V roce 1915 při ústupu k Ypres,
Němečtí vojáci přibili Kanadského vojáka na dveře stodoly.
Byl jste tam, že ano?
Ano pane, účastnil jsem se toho ústupu, ale...
Když přibíjeli toho vojáka na dveře... Řekl bych, že jste o tom slyšeli víc než já.
- Tvrdíte, že se to nestalo? - Tvrdím, že dělostřelectvo láme vojáky víc,
než si dovedete představit.
Voják v zákopech...
pak vidí to, co chce vidět.
Michaele, jste vyznamenaný voják...
No jo...
Jo, to jsem.
A ten metál jsem dostal za to, že jsem vrazil 40 cm oceli klukovi do čela.
A hned poté jste byl veden jako AWOL.
Odešel jsem proto, že jsem dostal metál za to,
že jsem vrazil kus oceli tomu klukovi do čela.
- To s tím ale nemá co dělat... - Chápu vaši situaci, seržante.
Snažíme se rozhodnout o vašem propuštění.
Vaše fyzická zranění jsem téměř vyléčená, doktor Walker...
by vás rád prohlásil za zdravého, což by znamenalo...
vrátit se zpět na bojiště, čelit obvinění z dezerce...
a nejspíše popravu.
Stejně k tomu dojde, tak jako tak.
Michaele, snažím se vám zachránit život.
Já to vím.
A oceňuji to, to ano, ale tohle...
Pokračujte.
Dům, kde jsem vyrostl...
byl až dole v údolí a pokaždé, když některý z mých bratrů nebo...
- Otec? - Ano...
Chlápek od telegrafu, tam dolů nosil jenom oznámení,
takže moje matka neměla žádné jiné zprávy.
Po tom, co všichni moji mladší bratři jeden, druhý, třetí...
a pak já... AWOL.
Neřekli opustil jednotku bez dovolení.
Řekli, ztracen v akci, což pro ni znamenalo, že jsem mrtvý.
To bylo když ten chlápek od telegrafu přišel počtvrté.
Zlomilo jí to srdce.
Ona... ona zemřela, protože ji to zlomilo.
Sestro Manová, doprovodila byste prosím seržanta zpátky na oddělení?
Major Nigel Bernard, lékař Kanadské armády.
pacient T3-31 seržant Michael Dunne.
Fyzicky se pacient zotavil,
diagnóza přesto zůstává neurastenie.
Jak si doktor Walker si správně všimnul.
Podle záznamů o službě doporučuji, aby byl voják odeslán na domácí frontu...
například k náborovému oddělení.
Přišla jsem vám popřát štěstí.
Už vás asi nejspíš neuvidím, že ne?
Nechci odejít.
To není přesné.
Nechci odejít od vás.
- Já ale nejsem ta, co si myslíte. - Nevíte, co si myslím.
Mluvíte ze spaní.
Já nespím, nemůžu mluvit.
Ani neznáte moje jméno.
Ne, to ne.
Neznám.
To je to, na co myslím.
- Sbohem, sestro Mannová. - Sbohem.
- Je to Sarah. - Co?
Její jméno. Je Sarah.
Díky.
Je to pocta, seržante.
Jsem potěšen, že vás tady mám.
Domácí fronta je plná sabotérů a provokatérů.
Stejně to jsou všechno Francouzi.
Že prý spojenci.
Ale od toho tu nejsme, naším úkolem je nábor vojáků.
Minimální věk: 18.
Pěchota, služba a zdravotníci. Minimální výška: 160cm.
Hrudník: 85cm.
Kulometčíci... Carmichaele, odneste to.
Ano, pane.
Výborná práce, Carmichaele.
Kulometčíci: Minimální výška: 170cm.
Hrudník: 90cm.
Buďte shovívavý, rozumíte?
Upřednostňujte svobodné, slepí a hluší jsou nepřípustní,
stejně tak cokoliv spojené s problémy s plynem.
A to mohu jen říct, jaká drzost.
Už jsem viděl jednání plné zkaženosti, Dunne.
Kronstadt. Lidská zkaženost.
Ale plyn...
Kdo může klesnou tak hluboko.
My také používáme plyn, pane.
Samozřejmě, že ano.
Koukám, že jsme ze stejného těsta.
Mám raději bojové akce se zkušenými vojáky.
Něco, s čím se Carmichael nikdy nesetká, protože je slepý jak netopýr za jasného dne.
- Je to tak, Carmichaele? - Přesně tak Carmichaele.
Viděl jste akce v Jižní Africe, pane?
Vaši složku jsem si prostudoval, seržante.
Ale můžete být klidný. Pohlídám si vás.
Dámy a pánové, představuji vám držitele válečné medaile,
hrdého člena 10. praporu z Calgary, 2. brigády, 1. Kanadské divize.
Prosím povstaňte, seržant Michaele Dunne.
Já myslela, že byl pekař.
- No, a co s tím? - Nic, jenom, že dělal pekaře.
Prosím, prosím, přivádíte seržanta do rozpaků.
Všechny přítomné ženy, prosím, posaďte se zpět na svá místa.
Děkuji vám.
A všichni muži, kteří jsou příliš staří pro službu, můžete se také posadit.
Všichni chlapci, kteří nejsou dost staří, aby mohli sloužit, posaďte se také.
A teď vás žádám, abyste se podívali na muže, kteří stojí mezi vámi.
A vysvětlili seržantu Dunnovi, proč neplní svoji povinnost...
vůči svému králi, své zemi a svému Bohu.
Kamarád.
Oči dokořán.
Další.
- Jméno? - David Mann.
- Váš rodinný stav? - Svobodný.
- Máte dostatečný věk? - Podívejte, už jsem hlásil dřív.
Ano, tady to vidím. Podle tohoto formuláře jste byl odmítnut kvůli astma.
- Máte něco, jak to vyřešit? - Kdyby ano, tak tu už nejsem.
Nejsme v Německu, nenosím sebou pořád všechny dokumenty.
Vy jste v uniformě, nejste na frontě, máte na to nějaký papír?
Vlastně, ano, mám.
Diagnóza: neurastenie.
Což znamená bojové vyčerpání.
Což znamená, že jsem duševně nezpůsobilý...
a tohle je papír, co to dokazuje.
Už jste někdy slyšel o vlastenectví?
Je nějaká vaše příbuzná zdravotní sestra?
Bydlíte na Stuart Avenue?
Možná.
Tak jo, dokud bude sedět za tímhle stolem,
tak vy do téhle války nepůjdete.
Další.
Jméno?
Jak se máš, válečný hrdino?
- Máš jenom jednu ruku. - Smůla co? Co takhle panáka?
Mickey, Mickey, Mickey, na tu sestru zapomeň.
Ženských jsou tu mraky, všechny jen pro tebe.
Čisté, připravené, co ochotně zvednou sukni. A víš proč?
- Protože jim dáváš peníze? - Ne, dávám jim pocit,
že je s nimi opravdový válečný hrdina.
- Kdy se s tebe stal válečný hrdina? - Když jsem přišel o ruku.
- O tu jsi přišel na pile. - Což ale ty dámy nepoznají.
A to je to, co na téhle válce miluju.
Přišla ti pohlednice. Od Highwaye.
Vypadá to, že ten rudokožec postavil na nohy.
Co jsem zaslechl, tak si to teď brázdí středem Londýna.
Přesně to jsem slyšel.
Michaele Dunne.
Bože můj, jsem rád, že tě vidím v jenom kuse.
No, víceméně.
Na účet podniku, příteli. Cokoliv si poručíš.
Dám si cokoliv, co máš tady pod pultem. Ty si dej to samé.
Tak tady to je. Na Dunna.
Ale, ale, ale...
Vy jste mi ale božsky výřeční.
Ten muž, co teď odešel. Ten muž, co mě nepustil do služby.
A proč? On už tam byl.
- A naháněl Fricky s bajonetem. - Johnny, co tady dělá to děcko?
- Je čas jít, synu. - Není tu někde cítit srab?
- Ty tvrdíš, že jsem srab, chlapče? - Komu říkáš chlapec, ty srabe?
Mám jenom jednu ruku, co to tady zkoušíš, kluku?
Nic pane, jenom se snažím zachránit svoji duši.
Nech to být, Royi.
Přeskočilo ti?
On by tě klidně zabil, víš to?
Půjdeš se mnou.
Děkuji, že jste ho přivedl domů.
Nemusíte děkovat.
Dobrá záminka, jak vás zase vidět.
- No, každopádně děkuji. - Ok.
Nešla byste si někdy zatancovat?
- Já s vojáky netancuji. - Tak můžu někde ztratit uniformu.
Já netancuji ani s nahými vojáky.
Jen zkouším flirtovat.
- A já vám to moc neusnadňuji, že? - To ne.
Co kdybych požádal o dovolení vašeho otce?
To by bylo dost obtížné.
On nemá rád vojáky?
Ne, můj otec je mrtvý, seržante.
Byl zabit u Vimy Ridge.
Bože...
Promiňte.
To mě moc mrzí.
Dobrou noc.
Bože, to je ale pachuť...
Je to tam hodně tvrdé, že?
- Jo, ale stejně to pořád přiživují. - Plánují to, co?
- Proto to pokračuje. - Myslíš bitvy, že?
Bože, kdy už tomu odzvoní.
Je to jako...
Musí to být, jako vrchol světa.
No sakra, ti Němci z toho taky blázní.
- Vždyť ukřižovali jednoho z našich. - To se nikdy nestalo.
- I tak. - Ne, je to jen historka.
- Nikdy se to nestalo. - I tak.
Víš ty co?
Sledoval jsem to.
Hodně lidí...
to jen tak vzali a nechali být. Ale já...
jsem každý den v 5 měl v ruce noviny, čerstvě vytištěné...
každý krok, který jste vy dva udělali, ty a Highway...
hned jsem tam byl.
A tohle teď není jenom opilecký žvatlání, ale já jsem...
Co jsi?
Jo, Mickey, já jsem...
Ok, co jsi?
Hrdý.
Jsem na tebe hrdý.
A ještě něco ti povím.
Kdybych neměl tenhle pahýl, byl bych tam, mezi tebou a Highwayem, na té ohnivé pláni.
Přímo uprostřed toho všeho.
Tam bych byl.
Já vím, že s vojáky netancujete,
ale co takhle si s jedním vyjet na koni?
To jste vyřezal vy?
Ne.
Ne, to vyřezala whisky.
Řídil jsem důl v Rocky Mountain House.
Zlato došlo skoro ve stejnou dobu, jako začala válka.
Došlo mi, že se budu muset dát zapsat...
a půjdu se nechat zabít.
Můžu se vás na něco zeptat, seržante?
No, vlastně mi můžete říkat...
Můžete mi říkat Michaele.
Byl jste u Vimy Ridge?
Té bitvy jsem se účastnil, ano.
Jaké to bylo?
Chladné.
Ale ten hřeben jsme obsadili a udrželi. Nikdo jiný to nedokázal.
Britové to nedokázali, Francouzi to nedokázali,
jenom my, Canadian Corps.
Měla byste být na svého otce hrdá.
- To jsem. - To mimochodem není samozřejmé.
Co?
Ten pocit.
Udělal byste pro mě něco?
Vlastně bych pro vás udělal cokoliv.
Povězte mi o tomhle.
Udělejte z toho obraz.
Já ale nejsem malíř.
Nebuďte takový puntičkář.
Dobře.
Na tomto obrazu je řeka...
a je tu kůň, na kterém sedí muž.
Stojí v popředí, před tou řekou.
A nad tím vším ční hory.
Ten muž jede na místo, které mu už dlouho leží v hlavě.
Ale kvůli něčemu zvláštnímu tam zůstávají.
Proč tam zůstávají?
Je tam s nimi žena.
Je ta žena vystrašená?
Ptala jste se jí?
A co on?
No...
to je právě ono. On...
On pro to nemá jméno, pro to,
co cítí.
Všechno to co kdy hledal. Teď najednou, když vedle té ženy sedí a dívají se na řeku,
- konečně ví, co to znamená... - Měl byste přestat.
V tlukotu srdce cítím,
že tomu tak lehce můžu podlehnout.
Ale já, nejsem...
neporušená.
Tak nějak.
Spíš zlomená.
Než jsem si začala myslet, že byste byl hloupý, kdyby jste mě miloval.
Pak jsem se vás začala vzdávat a případně jsem vás i mohla nenávidět.
Měla bych už jít.
Já bych...
Byl bych radši, kdyby ne.
Já vím.
Já...
Ještě si tu chvilku posedím.
Toho koně si vezměte.
Voják je na moderním bojišti vystaven mnoha překážkám.
Tou největší je dělostřelectvo.
Poranění tkáně je způsobené střepinami, které mají nepravidelné tvary.
Roztřepení rány je tak nepředvídatelné do všech směrů.
V měkkých tkáních jsou to hluboké a rozsáhlé rány,
které jsou znásobeny rozsáhlým krvácením.
Velice často pak střepina zanese do rány cizí tělíska,
což nevyhnutelně způsobí infekci.
Tohle napsal tvůj otec.
Panebože.
Děsivé, co?
- Jsi vyděšená? - Ne a ty?
Ne.
Nechtěl bys zkusit do mě zanést cizí tělísko?
Nač čekat?
Ve starých ranách vzniká rozsáhlá eroze.
Které se ve velkém množství sbíhají.
Způsobují trhání a zatěžují a oslabují svaly.
Jsou pak odsouzeny k odejmutí a způsobují další problémy jako gangréna.
Ve zkratce:
Dělostřelecké granáty a jejich střepiny,
amputují končetiny a ničí nebo mrzačí lidské tělo.
V nejhorším možném případě, přímá exploze člověka roztrhá.
Voják prostě zmizí.
Děkuji vám.
Seržante, nechtěl byste k tomu něco dodat?
Ne. Ne, bylo to přesné.
Takže souhlasíte, že dělostřelectvo je pro jednotlivce na bojišti největší překážkou?
Seržante, souhlasíte?
Ne, pane, promiňte, ale nesouhlasím.
Ta největší překážka pro jednotlivce na bojišti je,
aby měl suché sirky.
Aby měl suché sirky...
Lékařská kapacita jako doktor Walker a vy z jeho přednášky uděláte frašku.
- Pane, já nemyslel... - Dal jsem vám povolení mluvit?
Ne, pane, nedal.
- To jsou nákresy toho vašeho stroje? - Ano, to jsou ony.
- Dostal jste diagnózu, víte o tom? - Ano, pane, neurastenie.
A myslím, že oba víme, co to znamená.
- Vaše nákresy jsou působivé. - Držíte to vzhůru nohama.
Je to tak.
Netvrdím, že jste zbabělec, seržante. Říkám jen, že vás mám pod dohledem...
a to co vidím, mě velmi zneklidňuje.
Jak zjistíte, ponechal jsem tam jistá mechanická tajemství,
která mohou být odkryta až po zaplacení jednoho miliónu dolarů.
Krásná částka, řekl bych.
A co přesně tento váš vynález dělá?
Ukončí válku během 48mi hodin.
Nádhera. A jak přesně toho dosáhnete?
Pomocí tohoto stroje může jednotlivec otočit zeměkoulí přesně za 15 minut.
Úchvatné.
Ozveme se vám. Děkuji.
- Děkuji vám. - Ne, já děkuji vám.
Děkuji mnohokrát.
Země, na které právě stojíme, se posouvá.
Osud civilizace se houpe na vahách, takže vám nabízím varování.
Nehrajte si na cizím písečku.
Pane, je mi líto, ale nechápu, jak to souvisí se suchýma sirkama.
Proboha Dunne, mluvíme tady o věci národní bezpečnosti.
Což znamená, že mluvíme o jisté dámě jménem Sarah Mannová,
V jejíž přítomnosti, jak jsem se doslech, se vyskytujete.
Ještě konkrétněji, mluvíme o jejím otci.
Její otec byl voják, bojoval na tom stejném hřebenu jako já.
Jediný rozdíl, o kterém vím, je ten, že on padl a já ne.
Jediný rozdíl o kterém víte?
Carmichaele.
Martin Mann se narodil v Ingolstadtu v Bavorsku.
Do své rodné země se vrátil v roce 1915...
a byl zařazen do 2. Bavorského rezervního pluku.
Bojoval za nepřítele.
Jeho krev je zkažená, seržante.
Ze svého mandátu musíme pronásledovat Huny v beránčím rouše...
a vyhnat je pryč.
Jako prasata.
Lituji, ale naše rozhodnutí je neoblomné.
- Nelitujete ničeho. - Nečekám, že to bude žena chápat,
ale naše země je plná sabotérů.
Proboha odkdy znamená ošetřování zraněných vojáků hrozbu pro vlast?
A když jsem tak nebezpečná, proč mě nezavřete?
Váš trest v tuto chvíli není na programu jednání.
Jen ho poslouchejte, poslechněte si ten jeho přízvuk, jak dlouho tady žije on?
Otázka mého pobytu teď není na pořadu dne.
Žiji tady celý život, jsem Kanaďanka.
Technicky vzato, ano. Ale problém je takový:
Zatímco já, jsem se narodil pod synem Britského impéria,
vy slečno Mannová, jste se narodila pod mračny Německa.
Můžeme se odstěhovat. Začít znovu.
Nebo si můžu zkusit najít jinou práci.
Co chceš dělat?
Já nevím. Možná uklízet.
Uklízení.
Tohle je náš domov.
Jsou to naši sousedi.
Nemůžeš nenávidět mrtvé, Davide.
Kde je ta moje vševědoucí sestra?
Nemluv tak.
To není, že nenávidím našeho otce. On mě zostudil. To je rozdíl.
Kdybych ho mohl zabít, udělal bych to.
Ale on může umřít jen jednou...
Nebudu tady jen tak sedět.
- Kam chceš jít? - To je jedno.
- Sarah? - Tady jsem.
- Kde máš bratra? - Nevím.
Možná šel k Cassie nebo na matčin hrob,
Dělá to docela často.
Ok, vezmu si toho koně a najdu ho. Nemyslím, že bys měla zůstávat tady.
Chtěl bych, aby jsi šla ke mně.
Proč tohle děláš?
Protože jsem bojoval na stejném hřebenu, kde tvůj otec zemřel.
Možná byl jeden z těch, které jsem zabil. Možná ne. Nejspíš ale ne.
Ale i kdyby...
Jdi zadem. Je to 213 Steven Avenue.
Najdu tě.
Děkuju.
Mohl bych na slovíčko?
Můj nos...
Schmitd. Mrtvej němčour.
Lutz. Mrtvej němčour.
Mami...
Mám tě rád...
Nechal bys už toho?
No tak, chlapče, přece tě tady nebudu nahánět.
Zatracená práce...
Do prdele!
Hlupáku! Co to s tebou k čertu je?
- Proč mě prostě nezabijete? - Já tě nechci zabít, chci s tebou mluvit.
- Nevzal jste mě do armády. - Proč tak hrozně chceš jít do války?
A kde myslíte, že už jsem?
Podívejte se kolem sebe, panebože.
Všechno co vidíte, všechno, co si dovedete představit,
celý zatracený vesmír je ve válce.
A když to někdy skončí, no páni, to by byl pak konec dějin.
Nevím, o čem to mluvíš.
Jediné co vím, tak že musíš někde udělat čáru.
Já už udělal za svým otcem hranici.
- To si myslíš, že je to tak jednoduché? - Vy ne?
Ne.
Ne, to není.
S hranicemi je to ošemetné.
Navíc jich je hrozně moc.
Hranice čelní linie, boční linie, za hranicemi...
Hranice ti nic neřeknou, až teprve, když je překročíš.
A dokud tady budu, tak nejsi způsobilý.
Chápeš?
Nejsi pak vhodný pro ten svět tam, žiješ tam, velíš svým mužům...
Co to k čertu dělám?
Kristus za naše hříchy neumřel, jen tady nechal chrám, to je celé.
- Já vám nerozumím. - Některé moje způsoby asi nepochopíš.
Ty hledáš romanci chlapče a v zákopu ji nenajdeš.
Tak vstávej, musím jít najít toho koně.
Seržante.
- Ahoj. - Ahoj.
Našel jsem tvého bratra. Zůstane u mého přítele.
Já bydlím hned tady na rohu.
Vezměte si postel.
Ještě jsem v ní ani nespal.
Může to být trochu nepříjemné.
Viděl jsi ten morfin.
Když mi bylo 23, vyloupil jsem banku ve Fort Macleod.
- Neberu to každý den. - Já taky nepřepadám banku každý den.
Co odešel můj otec, měla jsem problémy se spaním...
a v nemocnici byly ty zásoby...
Neumím to vysvětlit.
To ani nemusíš.
Zkusil jsem všechno co bylo v mých silách, abych mohl do služby, ale..
Ale byl jste frustrovaný.
To chápu.
A požaduji od tebe, synu... Požaduji obětavost.
A vidím, že moje dcera si opravdu našla skvělého mladého muže.
Ukažte tento dopis náborovému důstojníkovi a budete mít volnou cestu.
A s tím pak, máte moje svolení ke svazku.
Tati...
Kvůli válce jsem ztratila otce.
Změnilo nám to život na...
nemožný.
Tlačila jsem na něj, aby se rozhodl.
Bylo to "buď oni nebo my".
Vůbec mě nenapadlo, že by mohl odejít.
A že ho posílám na smrt.
A jak to teď vypadá, to zase zabíjí mého bratra.
Tohle všechno...
a kvůli čemu?
Zabil jsem chlapce.
Zabil jsem hodně mužů, ale zabil jsem tohohle jednoho chlapce.
A ty jeho modré oči.
Byly jako voda.
Nemusel jsem ho zabít, nebyl jsem vystrašený nebo...
Prostě jsem ho zabil.
Chtěl bych na to znát odpověď.
Tak nebo tak...
Gratuluji synu.
Dokázal jste, že jste pravý vlastenec.
Promiňte pane, ale nevěřím, že by ho seržant Dunne odmítl jen tak bez důvodu.
A tento formulář udává jako důvod astma.
- Máte astma, synu? - Ne, pane.
- Tak vidíte, zdravý. - Ale pane...
Sklapněte Carmichaele.
Vaše setkání se seržantem Dunnem, nejeví žádné známky nemoci, že ano?
A pořád ještě není na bojišti. Jak si to vysvětlujete?
Řekl mi, že má neurastenii.
Armáda je zvláštní a nádherná šelma.
Neurastenie je náš způsob jak říct, že seržant Dunne je zbabělec.
Vždycky jsem si myslela,
že někde se usadit je o obětování. Nevěděla jsem proč.
A teď jsi tu ty.
Políbíš mě, když tě požádám?
Tak mě požádej.
Je jenom jedno pravidlo.
Neumírej.
- Co to děláš? - Odcházím.
- Kam? - Co myslíš?
Panebože, Davide, prosím tě, nechoď.
Ne, ne, tohle nedovolím.
- Jsi ještě chlapec. - Nejsem.
- Máš astma! - Nejsem mrzák.
Davide, prosím, promluv si se seržantem Dunnem, řekne ti, aby jsi nechodil.
Ne, vážně?
Ano, vysvětlí jim to. Nechají tě být.
Neudělá nic, nebudou ho poslouchat.
Myslíš si, že je to nějaký hrdina.
Chybí mu ruka? Noha? Je slepý?
- Proč je pořád tady? - Já nevím.
Má neurastenii. To v armádě znamená, že je zbabělec.
- Ne, ne to není. - Ne?
Kdo myslíš, že mě přihlásil?
On je důvod, proč jdu do války.
Pánové, jsem poctěn přivítat vás u sebe doma při této vzácné příležitosti.
Předávám vám slovo, majore.
Pánové, vlak mířící na východ veze naše statečné mladíky na osamělou cestu ke slávě.
Nechť je Bůh s nimi. Na chlapce.
- Na chlapce. - Na muže.
Na muže.
Tak takhle stavíte armádu?
Hledáte ty na dně, nemocné, slabé a mladé a posíláte je bojovat?!
Můj bratr je ještě chlapec, není zdravý, není způsobilý!
Proč chcete jeho?!
Tak vy nemáte co říct? Vůbec nic?
To není blesk z čistého nebe, seržante.
Já taková nejsem.
Já jsem tady a ptám se vás: "Kdo se tam postará o mého bratra?!"
Víte, že si můžete vzít kohokoliv.
Dělostřelectvo, plyn, dráty, déšť, krysy...
zatracenej bajonet... ani jedno z toho...
nemůžete ovlivnit. Ale sirky ano.
Můžete nad nimi mít nějakou moc.
Když si uprostřed bombardování myslíte, že cigareta vás aspoň trochu zklidní,
sáhnete na sirky a jsou mokré...
celý váš svět se zhroutí.
Pocit, že to všechno se děje nezávisle na vás.
A to není fraška.
To není fraška.
Potřebuji váš podpis.
McRea?
To je dívčí jméno mojí matky.
Vracím se zpátky. Pošlete mě zpátky k Bojovné Desítce.
Jdete se pokusit ochránit toho chlapce.
Vy tu neurastenii vážně máte, ne?
Koukám, že jsme ze stejného těsta.
Víte dobře, že si vás najdu.
Budu se těšit.
SARAH
Slečno Mannová?
Pojďte dál.
Ahoj Cassie.
Jak to mohl někdo udělat?
Nevím.
Proč balíte?
Nemůžu dělat svoji práci, takže nemám peníze na údržbu domu.
Mohl bych promluvit s otcem. Chci říct, že jste skoro rodina.
Jak tě to prosím tě napadlo?
David vám to neřekl?
Ne.
Mě taky nic neřekl, což je divné, když vezmu, že jsme zasnoubení.
- Vy jste zasnoubení? - Proto taky narukoval.
Protože otec má svoje způsoby a David se musí nějak ukázat.
- Tak proto ho Dunne zapsal? - Myslíte seržanta?
Proboha, to ne, on s tím neměl co dělat.
Já tomu nějak nerozumím.
On Davida zapsat nechtěl, ať by se dělo cokoliv.
Musela jsem přimět otce, aby napsal tu lékařskou...
- Takže to nebyl seržant Dunne? - Ne.
Byl to ten druhý, ten Brit.
Panebože.
Promiňte, já jsem... nevěděla...
- Co jsi to udělala? - Jak to myslíte?
Tvůj otec nechce, aby se David vrátil. Chce aby tam zůstal,
pod bílým křížem který bude navždy označovat místo, kde leží.
Co to říkáte?
Drahá Sarah,
nejsem si jistý, jestli si tohle přečteš, nevím, jestli dost dobrý v malování obrazů,
ale zkouším to.
Na tomhle obrazu je řeka, je tam kůň...
a je tam muž, který na tom koni sedí.
A nad tím vším ční hory.
A když ten muž zavře oči,
vidí ženu, která ho líbá.
A ten muž ví, že král může zemřít a země se zhroutit, ale...
když si budou lidé blízcí tak, jako já mám Sarah,
budou vždy mít něco, v co můžou věřit.
Musím teď odejít, ale než tak učiním, zapamatuj si to pravidlo.
Neumírej.
O TŘI MĚSÍCE POZDĚJI
Nech ho být. Cahille, nech ho být.
- Dobrá, hlaste se. - Co je v tom pytli, poručíku?
Za chvilku, hlaste se.
- Highway. - Cahill.
- Godin. - Witchell.
- Horne. - Miles. - Johnson.
Mann.
McRea.
Tady to je. Malý dárek od velitele.
Tak trochu divoká večeře.
Dejte se dohromady, pánové.
Otrhejte to peří. Musím ještě na velitelství.
- Pěkná práce. Máš s tím praxi? - Přímo z domova.
Nechceš s tím pomoct?
Sakra říkám ti to naposledy. Nepotřebuju tvoji pomoc.
Hej, jsou tu MP.
Nástup!
McRea!