През 1855 г. Англия и Франция участваха в Кримската война.
На британската войска се плащаше в злато.
Веднъж месечно 25 хиляди лири се натоварваха в метални каси
в лондонската банка на Хъдълстон и Брадфорд
и се пренасяха до железопътната гара от въоръжена охрана.
Ескортът нямаше уговорен маршрут, нито график.
Златото се слагаше в товарния вагон на влака за Фолкстън
за транспортиране към брега и от там за Крим.
Касите бяха поставяни в два здрави сейфа,
изработени от дебела десет сантиметра калена стомана.
Всеки сейф тежеше 250 килограма,
снабден с две ключалки, всяка с отделен ключ
или общо четири.
За сигурност ключовете се съхраняваха на различни места.
Два бяха поверени на диспечера, който ги държеше в кабинета си.
Третият се съхраняваше от г-н Едгар Трент,
президент на Хъдълстон и Брадфорд.
И четвъртият на г-н Хенри Фаулър,
управител на банка "Хъдълстон и Брадфорд".
Наличието на толкова злато на едно място
възбуждаше апетита на английските криминални елементи,
но до 1855 година никой не се бе осмелил
да извърши обир на движещ се влак.
Шон КОНЪРИ
Доналд СЪДЪРЛАНД
Лесли-Ан ДАУН
ГОЛЕМИЯТ ВЛАКОВ ОБИР
Музика Джери ГОЛДСМИТ
по романа на Майкъл КРАЙТЪН
Мъртъв ли е?
Режисьор Майкъл КРАЙТЪН
Грабеж? Не бих казал. Жалкият нещастник е бил сам.
Не е имал шанс за успех.
Като представител на банката трябва да ви уведомя,
че не е нужно да обръщаме внимание на тази тривиална случка.
Уверен съм, че всички са на същото мнение.
Селякът е издъхнал? - Да. Изхвърчал е от влака в движение.
Умрял е моментално. Нещастник!
Идентифициран ли е? - Не мисля.
Начинът, по който е паднал е размазал... физиономията му.
Явно е искал златото.
Така изглежда... - Тази война ще опропасти страната.
Пак се започва.
Смутовете на север, сега и тази необмислена война с царя.
Какво очакваш от дете на седем години?
Търгува се с вота.
Следващите са жените. Ако се преборят...
Жените да гласуват? Нима?!
Този обир имаше... - Не могат да разсъждават логично.
Твърде емоционални са. Пълен абсурд! - Не логиката им ме вълнува у тях.
И свестните жени носят неприятности. - Хайде, Артър. Имат си предимства.
Едуард прави добре, че не се жени. - Все някоя ще го хване.
Знам, че две са му хвърлили око. - Никоя няма да хване Едуард.
Бог знае какво може да прихване мъж в Лондон, ако не е женен.
За крадеца във влака, Хенри. Имаше ли риск да успее със златото?
Никакъв. Съвсем невъзможно. - Няма невъзможни неща.
Съвършено невъзможно. Два сейфа, четири ключа на различни места...
Все пак, предполагам, че може. - Не мога да си представя как.
Крадецът ще трябва да се сдобие с четирите ключа. Два са на гарата.
Един е в ръцете на президента ни, г-н Едгар Трент.
Не знам г-н Трент къде държи ключа си, но четвъртият,
съм поверил на самия себе си.
Проклятие, Хенри, кога ще ни кажеш, къде си скрил твоя ключ?
Нося го на врата си. През цялото време.
Дори в банята? - Не се разделям с него.
Находчиво. - Много предвидливо.
Разбирате, че да се вземат и четирите ключа е невъзможно.
Златото и останалите ценности на банката са в пълна безопасност.
И слава богу. - Можеш да се обзаложиш, Едуард.
За кого те мислят тези господа? - Едуард Пиърс. Хитър търговец.
Хитър? Това предполага грехове.
Всички са такива. - И с какво търгуваш?
Не е ясно. Направил съм голяма сделка с въглища на север.
Така ли? - О, да. Аз съм доста заможен.
Наистина ли? - Да, грижа се за себе си.
Те вярват ли ти?
Хората от това поприще не си задават много въпроси.
Знаят ли за интереса ти към театъра?
Нежененият джентълмен трябва да се забавлява.
Трябва ли? - О, да.
Споменаха ли влака?
Какво казаха? - Всички мислят, че е невъзможно.
Съвсем невъзможно. - И на теб ти допада?
Мисля, че те възбужда.
Добре ли сте?
Добър удар.
Не е зле, бих казал. Изглеждаш добре.
Колко взе? - Видял си, нали?
Или бях достатъчно бърз и не успя?
Видях те. Тя усети ли те? - Не.
Бърз съм като колибри.
Мислиш за някоя работа? - Има едно-две неща.
Нещо за обиране? - Нещо такова.
Рисковано? - Много рисковано.
С взлом или ключове? - Ключове.
Восък или директен удар? - Восък.
Ти ли свърши работата в Бъркли хилс?
Бъркли хилс? Глупава история. - Та те олекнаха с 2 хиляди гвинеи!
Мислех си за нещо по-голямо.
Восък. Бързо?
Аз съм твоят човек.
Най-бързият крадец, който си виждал. - Така чух и аз.
За какво става дума? - Първо да се запознаем с фактите.
Лека нощ.
Г-н Едгар Трент, президент на банка "Хъдълстон и Брадфорд".
Следващ неотклонно рутината,
той напуска банката всеки ден в 19.00 часа.
Живее на Белгрейв скуеър, номер седем.
Домът му има 23 стаи без помещенията на прислугата.
Втората му жена, Емили, е с 30 години по-млада от него
и с помощта на доведената си дъщеря въртят домакинството.
Прислугата е от седем души.
Кочияш, градинар, портиер, иконом, готвач и две камериерки.
Доволни са и неподкупни.
Кучета - Два териера. Разхождат ги два пъти.
В седем сутринта и в 20.15 вечерта.
Деца? - Пет.
Трите живеят в къщата. Най-малкото е момче. Сомнамбул е.
Понякога предизвиква суматохи.
Няма смисъл да влизаме, докато не разберем къде е ключът.
Човекът, който знае, е г-н Трент.
Наистина ли?
Трябва да има някаква слабост. Хазарт, алкохол. Жени?
Здравей!
Не, не!
Никой толкова почтен джентълмен не е толкова порядъчен.
Преследва плъхове. - Точно така.
Благодаря ви, джентълмени.
Извинете ме, сър.
Само най-доброто, господа.
Родени и израснали в провинцията. Канални няма сред тях.
Кой иска да опита? Господа, кой ще се пробва?
Петнайсет от най-добрите ме задоволяват.
Удовлетвори желанието на г-н Т. Изключителен любител на спорта.
Пускай кучето на г-н Т.
Четиринайсет лири за кучето на г-н Т.
Той пожела да опита с петнайсет плъха.
Да бъдат ли три минути, сър? - Да.
Три минути. Можете да залагате.
Дай му петнайсет, Том.
Ще спечелите малко, ще изгубите малко.
Готови ли сте? - Готови!
И... старт!
Времето, господа. Три минути.
Извадете кучето. Благодаря ви, джентълмени.
Платете дълга си.
Следващият! Хайде! Кой иска да задоволи страстта си?
Хайде, запалянковци! Един ще спечели, друг ще изгуби.
Кой друг ще опита с най-качествените фермерски плъхове?
Може ли? - Както желаете.
Любимецът не беше в най-добрата си форма, но се справи добре.
Той ще се бие отново. - Със сигурност.
И аз отново ще заложа на него.
Много ли изгубихте? - Десет гвинеи. Дреболия.
Десет гвинеи!
Радвам се, че не го вземате на сериозно.
Възхищавам се на мъжете, които се отдават на спорта.
Бих правил същото, ако не пътувах толкова често.
Когато ме няма, жена ми наглежда животните.
Опасявам се, че съм твърде отдаден на работата през последните години.
Така и не се ожених.
Не че не съм искал. - Разбира се.
Толкова е трудно да срещнеш подходящото момиче.
Какво точно строите? - Водно колело. Ще бъде чудесно.
Особено заради ръждивия цвят. Не мислите ли?
Правим си ръждясало колело срещу солидна сума пари.
Изработено е от предварително ръждясал метал. Много изобретателно.
Ще чакаме храстите да израснат, за да добие подходящ вид.
Сигурен съм, че ще бъде прелестна руина.
Къде е Елизабет?
Прекарах много приятни часове наоколо
и наблюдавах как работниците поставят всяко парче на мястото му.
Такава сръчност! - Парчетата са съединени?
Връзките са с дълги болтове. Плътно прилепнали.
А, да. Дълги болтове...
Току-що се върнах от Америка. Страна с изключително големи здания.
Вълнуващо е да гледаш как ги издигат.
Стига да не е за сметка на качеството.
Връзките. В тях е тайната.
Такава рядкост напоследък.
Разбира се, зависи от опита на майстора.
И неговите инструменти.
Скъпата ми дъщеря.
Представям ти г-н Едуард Пиърс. Дъщеря ми Елизабет.
Г-це Трент, признавам, че съм изненадан.
Надявам се, че е в моя полза.
Уверявам ви, че е така.
Ще ги опитате ли, г-н Пиърс? - С удоволствие.
Тъкмо обсъждахме руините...
Започват да изглеждат чудесно. - Тази ужасия! Не я понасям.
Изкорениха толкова цветя. - Обичате цветята?
Още чай? - О, да.
Надзиравам засаждането на цветя в цялата градина.
Или каквото е останало от тях. Игликите са ми слабост.
О, ясно. - Искате ли да ги видите?
С удоволствие. Ще ни извините ли?
Рядкост е мъж да прояви интерес към цветя.
Най-хубавите са ей там. Позволете да ви ги покажа.
Не мисля, че е подходящ.
На мен ми е симпатичен. - Та ние не го познаваме.
Имаме и много нарциси. Току-що поникнаха.
Удоволствие е да наблюдаваш такава красота. Съгласен ли сте?
Да, но кажете ми...
Чаровен е по своему.
Не те интересува за кого ще се омъжи тя, нали?
Наистина ли е невзрачна? - Точно такава е.
И ти я намираш за скучна? - Непоносимо скучна.
Как носи косата си? - На главата.
Сериозно, не съм забелязал.
Бързаш за някъде. - Аз съм непреклонен ухажор.
Освен това, все още не ми е казала каквото искам да знам.
Къде се научи да яздиш?
Една дама не задава такива въпроси. - Сериозна съм!
Във Франция. В едно имение.
Не в Америка? - Никога не съм бил в Америка.
Кога си бил във Франция?
Преди известно време.
Някога казвал ли си истината на някого?
Истината?
Не.
Тревожа се за него.
Беше ужасно нервен сутринта. - Така ли?
Татко винаги е нервен, когато изпраща златото за Крим.
Напоследък е различен. - Защото е поел голяма отговорност.
Държи се много странно.
Винаги е бил против пиенето на алкохол преди вечеря.
Много разумно. - Мисля, че нарушава правилото си.
По време на пратките всяка сутрин отива сам до винарската изба.
Без прислуга да му държи фенера. Настоява да ходи сам.
Вероятно просто проверява запасите.
Оставил е грижата за виното на мащехата ми.
Всеки човек има своите чудатости. - Предполагам.
Какви са вашите, скъпи Едуард? - Моите? Нямам такива.
Е, може би една.
Обсебен съм от една прелестна млада дама.
Сър!
Толкова сте самонадеян и дързък!
Започвам да подозирам, че имате скрит мотив за поведението си.
Никога, скъпа моя.
О, мили Едуард. Толкова съм щастлива.
Аз също.
Държи ключа в проклетото мазе.
Добър вечер, мадам. Мога ли да ви помогна?
Това ли е домът на г-н Джефърс? - Не, мадам. Къщата е...
Благодаря ви.
Просто е вятърът.
Къде може да е?
Тихо!
Съжалявам.
Джон, би ли проверил избата? - Да, мадам.
Джон? Къде е Джон? - Долу съм, сър.
Какво правиш там? - Мадам каза, че е чула шум...
Мадам постоянно чува шумове.
Ела и намери най-хубавата ми лула.
Отново е изчезнала. - Веднага, сър.
Беше близо. Бих казал, че не се отрази добре на сърцето ми.
Дръж фенера. Ето тук.
Друг е. Виждаш ли ръждата? Не е пипан от години.
Странно. Не съм виждал толкова фина резба преди.
Вероятно е за някоя съкровена женска ключалка.
Дръж фенера!
Не съм ти виновен аз. Идеята е твоя, забрави ли?
Ето. - Ключ за сейф.
Да видим, колко си бърз.
Фенера! Копеле...
Прекрасно, нали? - Брилянтно.
Какво ще кажеш за онази? - В розовото?
Нямам нищо против да "пъхна нещо в сметката й".
Освен ако не обича... солидните суми.
Не и от моята сметка, надявам се.
Това е палавницата на Бейсингтън и обича "краткосрочните влогове".
Доста първично, не мислиш ли?
Виж ти!
Имате ли номера на сметката ми?
Ето ти истинска жена, но не непременно благопристойна.
Заслужава си. Независимо от срока.
Познаваш ли я? Къде си я крил досега, дявол такъв!
Тя е като видение. Никак не е зле за чужденка.
Не мисля, че е твой тип. - Напротив! Ще ме представиш ли?
Фаулър. - Трент.
Ще ни представиш ли?
Не тук, разбира се. Какво ще правиш довечера?
Имах уговорка за театър...
Хайде, скъпи друже. Не сме ли приятели?
Повече от това, Хенри.
Много повече.
Значи това е планът? - Точно така.
Само това ли ще кажеш?
Трябва да го направим.
Нима очакваш да се натискам с този дебел и противен...
Очакваш да го направя с него?
Зависи от теб.
Проклятие!
Ще тръгваме ли, скъпи?
Чудесно място.
Тя е тук, нали? - Да, разбира се.
Добър вечер, господа. С какво мога да ви бъда полезен?
Моят приятел иска да се види с мадам Лусиен.
Стандартът й е доста висок.
Това е добре, нали така? - Да.
Оттук, моля.
Качвате се по стълбите, сър, и първата врата в дясно.
Мадам Лусиен ще се присъедини към вас скоро.
Тук е доста оживено. - Да.
Мосю...? - Джоунс.
За мен е удоволствие да се запознаем.
За мен също. - Нервен ли сте?
Не, мислех си, че първо... ще се опознаем по-добре.
О, скъпи, няма от какво да се притеснявате.
Ще се погрижа за всяка малка подробност.
И за вас също.
Какъв силен мъж!
Е, да, тренирал съм малко. Когато бях по-млад, разбира се.
Но вие все още сте млад... И много силен!
И това ли да сваля? - Разбира се!
Допира на плът до плът.
Топлината на тялото.
Това е френският начин, нали?
Какво е това? - Ключ. Но се опасявам...
Нищо не трябва да стои между нас.
А, да.
А сега седни на лег...
На кое? - На леглото.
Толкова е вълнуващо.
Вие... как се казва...
Вие ме възпламенявате!
Но, мадам, няма ли да свалите дрехите си?
Разбира се, че да. Само за момент.
Секунда... - По-бързо, мадам.
Да, сега.
Боже мой, полицията!
Каква каша!
Хенри, по-бързо, за бога! - Идвам!
Полицията, къде е? - Долу.
Това ще ме погуби. - Знам заден изход.
Не можа ли да избереш нещо по-трудно?
Каза, че си най-добрият. - Така е.
Но това там е бърлогата на дявола. Наблюдавах я три дни. Виж!
Трябва да се мине през полицаите, след това покрай всички хора.
Докато стигнем стаята, всеки ще ни види.
Все едно си просим покана за затвор.
Каква е мишената? - Два ключа в онзи зелен шкаф.
За къде са?
Два ключа, които случайно ми трябват.
Не сме ли партньори?
Ако се опитваш да ми кажеш, че ми нямаш пълно доверие...
Не ти вярвам изобщо.
Добре.
Измамихме банкер, сега сме на гарата.
Какво има на една гара? Влаковете са...
Пресвета богородице! Ти преследваш кримското зла...
Да ограбиш влак в движение?! Това е невъзможно.
Защо не? - Не е правено досега.
Не е. - Кримското злато. Мили боже!
Това са 25 хиляди лири. Солидна пратка...
Готов ли си да участваш? - Да.
Къде е онова недоносче? - Ето го.
Той е твой син.
Аз нямам син. - Луиза казва, че е твой.
Тя не знае... Това ли е той?
Не е възможно! Твърде грозен е.
Какво ще му дадеш? - Една гвинея.
Ако е мой син, ще си я заслужи.
Готова ли си?
О, Джефри! Ограбиха ме. - Спрете крадеца! Спрете момчето.
Някой да го хване!
Полиция! Хванете момчето.
Спрете крадеца! Момчето!
Хванах го!
Спрете го. Той е крадец. - Какво става?
Съжалявам.
На ти!
Добре ли сте?
Долу. След него.
Махни се!
О, ужасно съжалявам. Добре ли сте?
Хванах те!
Добра работа. Благодаря ви, господа.
Проклети крадци. Навсякъде са.
Копира ли ги? - Няма начин. Никакъв шанс.
Няма да успеем.
Не и през деня. - Казах ти, че е невъзможно.
А през нощта?
Наблюдавах стаята три нощи без прекъсване.
Има пазач отпред през цялата нощ.
Говори с полицая, който обикаля, но не напуска поста си.
В два часа си изяжда сандвича.
Точно в 2.30 ч. отива да се облекчи.
Тогава засякох времето.
От момента, в който слиза, до момента, в който се връща.
Винаги е едно и също. Три нощи подред. Много е точен.
Седемдесет и пет секунди. Непосилна задача...
Казваш, че си най-бързият крадец. Ето ти предизвикателство.
Предизвикателство? 75 секунди за два ключа? Невъзможно.
А ако някой мине през покрива и отвори вратата отвътре?
Някой да мине през онзи отвор? Няма толкова добър на свобода.
Спретнатият Уили може, но е на топло. В Нюгейт, но от там няма измъкване.
Само Уили може да се справи. Жалко, че е в Нюгейт.
Не, човече! Недей. Изчезвам.
Здрасти, скъпи. Забавление ли си търсиш?
Няма да съжаляваш.
Какво да бъде, шефе? Ласки ли си търсиш?
Ти се знаеш със Спретнатия Уили, кокошкарят, нали?
Зная го. Сега е в Нюгейт.
Виждаш ли го? - Да.
Като негова сестра, нали разбираш?
Има още от тези, ако му занесеш едно съобщение.
Какво е то?
Да бяга при следващата екзекуция. - Бягството от Нюгейт е невъзможно.
Кажи му да бяга или повече няма да е Спретнатия Уили.
Да отиде в къщата, където за пръв път е срещнал Джон Симс.
Джон Симс.
Ти ли си Джон Симс?
О, боже мой! Дойде и моят час!
Чудесен ден за обесване.
Мислиш ли, че ще успее?
Донесе ли нещата? - Всичко е тук.
Лекарства? - Всичко.
Искаш ли студено пиле? - Не.
Уили наистина е най-добрият, но едва ли ще се измъкне.
Добротата и милостта в моя живот ще ме последват
в божия дом навеки...
О, боже мой! Дойде и моят час!
Казват, че Уили може да се катери и по стъклена стена.
Ако някой може да го направи, това е Спретнатия Уили.
Къде е той?
Небеса! Състоянието му е лошо. Насам, ела тук. Седни.
Шкафът отворен...
Шкафът затворен.
Врата.
Стълби.
Готово. Време? - Осемдесет и една.
Е, по-добре от предния път.
Две секунди по-малко. Все още не си стигнал 75 секунди.
Това беше добро. - Но не достатъчно.
По-късно ще опитаме пак. - Къде тръгна?
Уморен си. - Не съм.
Тръгвай.
Стълби.
Врата. Шкаф отворен. - Най-бързият крадец!
Млъквай. Време?
Тридесет и една. - Шкаф затворен.
Врата... Стълби.
Време? - Седемдесет и четири.
Седемдесет и четири? - Да.
Винаги съм знаел, че мога да го направя.
По дяволите!
Джед? Всичко наред ли е?
При мен - да. - Беше ли на битката?
Фантастичният Дан и Зашеметяващият Бил.
Заложих лира на Бил.
Той спечели. Струваше си лирата.
Ще обиколя още веднъж. До скоро.
Седемдесет и пет секунди. Помниш, нали?
Сега!
13... 14... 15...
Къде са проклетите ключове?
Няма ги.
Проклятие!
73...
74... 75.
Спомням си кога се срещнахме за пръв път.
Най-лошото ми изпълнение в "Посока на света".
В гримьорната ми бяха най-красивите рози, които съм виждала.
И после ти влезе.
Цветя? - Дузини. Бяха невероятни.
Не съм ги изпратил аз. Бил е някой друг.
Влязох и ти започна да ми благодариш.
Дразниш ме. - Цветята са пари на вятъра.
Не си ли? - Не.
Наистина ли?
Нима?
Взех ги евтино. Обрах една гробница.
Винаги мислиш само за пари.
Всички мислят само за пари.
Не се обръщай.
Господин Симс? - Правилно.
Сам ли дойде? - Да, както наредихте.
Всичко ли е постарому по линията? - Да.
Значи утре.
Какво ще има утре? - Не те интересува. Вземи тези.
Гледай на другата страна и си дръж устата затворена.
Разбира ли? - Да, сър.
А сега изчезвай и не се обръщай.
Занеси вода.
Сложи я там, в ъгъла.
Колкото може по-далеч от мен.
Доста е грамаден. - И доста гладен.
Съжалявам, сър. Не е разрешено да сте в товарния вагон.
Трябва да придружа животното. Много е ценно.
Става раздразнителен, ако не съм до него.
Добре де.
Не обича да пътува.
Значи ти си този? - Да.
Откъде ги взе? Пазят ключовете поотделно.
Така ли? - Да, така.
Как ги пипна?
С изключителна ловкост.
Следващата пратка е след седмица. Тогава ще го пипнем.
Агар ще замени златото с тези оловни блокчета
и ще изхвърли златото от влака при Ромни,
а Барлоу ще го събере и откара към Фолкстън.
Къде ще сме ние?
В първокласно купе, наслаждавайки се на пътешествието.
А след това?
Разделяме златото, както се уговорихме.
След това.
След това? - Да, след това.
Ти и аз ще отидем в Париж.
Всичко си премислил. Ние се возим, а те вършат работата.
Трябва да заслужат дела си все пак.
Всичко върви гладко.
Докато нещо не се обърка. - Какво може да се обърка?
Скъпи г-н Симс!
Като ваш покорен слуга
ще ви бъда изключително задължен и благодарен,
ако благоволите да се срещнем в двореца Сайденхам,
за да...
За да обсъдим някои въпроси, свързани с наши общи интереси.
С почит, Уилям Уилямс.
Така е добре.
А сега, Уили...
Какво е намислил този Симс?
Моля ви, сър, не мога да кажа.
Трябваше да помислиш за това, преди да те пипнем с тая кесия.
Не искам да се връщам в затвора. - Тогава ни кажи.
Не знам, сър. Казах ви.
Всичко, което знам е, че е крадец и планира удар.
Ще разбере, че писмото е примамка.
Ще видим. - Те ще ме убият.
В такъв случай няма да избягаш втори път.
Ние ще държим под око мистериозния господин Симс.
Не се обръщай, Уили.
Какво е това? - Имам малко затруднение.
Беше ти платено. - Трябват ми още.
Направил ли си нещо, Уили? - Не!
Полицаите ли те пипнаха? - Кълна се, не!
Уили, ако си ме издал... - Заклевам се, не лъжа.
Трябват ми още малко и приключвам веднъж завинаги.
Ще ги намериш в джоба си.
Потиш се.
Ако се завъртиш към мен, ще ти е за последно.
Не и аз, сър, кълна се.
Трима са.
Едуард! Едуард Пиърс!
Едуард, чудехме се какво се е случило с вас.
Ожених се.
Ще вървя.
Мислиш ли, че е в беда? - Не бих се изненадала.
Много груб мъж. Въобще не е свестен.
Значи кокошкарят е мъртъв? - Опасявам се, че да.
А този Симс се е измъкнал? - Да, сър.
И ние не знаем кой е, нито какво планира?
Нямаме абсолютно никаква следа. - Не, не съвсем.
Знаем, че е организирал бягството на Уили преди няколко месеца.
Значи има план. - План, за който не знаем нищо.
Но знаем, че Симс е касоразбивач. Вероятно има връзка.
А Уили е проникнал в диспечерския кабинет на гарата.
Мисля си, възможно ли е този Симс да планира обир на кримското злато?
Обир на влак в движение?
Кой може да си помисли подобно нещо? - Следващата пратка е утре.
Обадих се да се вземат допълнителни мерки за сигурност по линията.
Какво е това? - Предпазна мярка, сър.
Довечера пътувам за Фолкстън. Ще пристигна там утре,
в случай, че опитат някоя щуротия.
Много предприемчиво от твоя страна. - Благодаря, сър.
Променихме доста от мерките. Нови катинари.
Нова охрана, в случай че имат дързостта да се пробват.
Много предвидливо, г-н Шарп.
Поздравявам ви за вниманието, с което се отнасяте към работата си.
Определено не бихме искали да изгубим това злато.
Всичко е променено. Всичко!
Забранено е пътуването в товарния вагон с изключение на Бъргес.
И човекът на платформата е нов. Проверява обстойно всички пратки.
Не стига това, ами са поставили и катинар на товарния вагон.
Заключва се на тръгване и се отваря чак във Фолкстън.
Предпазна мярка. Всичко това заради златото.
Проклета ключалка! Няма да мога да вляза.
Дори да се вмъкна във вагона,
ще бъда заключен отвътре, докато стигнем Фолкстън.
И кой мислиш, че стои зад всичко? Полицаите!
Двама цивилни бяха там,
говореха си как г-н Симс планира грабежа на кримското злато.
Нямат и представа колко си добър. И все пак ще ни опънат нервите.
Имат пост на всяка гара до Фолкстън.
Доникъде сме.
Бъргес не може да ме вкара. Онзи войник проверява всичко.
Дори да успея, не мога да прекарам златото през заключената врата.
За какво са ни ключовете? Питам те!
Четири или четирийсет - никаква разлика!
Всичко е напразно и нищо не можем да направим.
На всичко отгоре разбраха за теб. За проклетия Едуард Симс Пиърс!
Навярно не си помислил за това. Какво ще кажеш?
Намери ми умряла котка.
Хайде, госпожице, успокойте се! - Сър, ще ми помогнете ли?
Човекът е безсърдечно чудовище.
Кой човек? - Охраната, сър.
Няма да ми разреши да кача брат си на влака.
Казва, че трябва да бъде... отворен!
Ах, колко жестоко. Ще качим брат ви на влака.
Няма нужда... да го отваряме.
Виждам, че имате камбана. - Да, сър.
Брат ми се страхуваше да не бъде заровен жив, затова се подсигурихме.
Много предвидливо. И избършете сълзите си вече.
Благодаря ви, сър.
Аз ще оправя нещата.
Как може да си толкова жесток? - Само й казах за новите заповеди.
Всички сандъци се проверяват. - Да, знам.
Подушваш ли? Мисля, че в този случай можем да направим изключение.
Както кажеш. - Чичо!
Племеннико, знаеш задълженията си. Отваряйте всичко, без изключения.
Да, чичо.
Каква е тази ужасна миризма?
За сутрешния влак? - Да, чичо.
Надявам се, че ще го провериш. - Но, чичо...
Слаб стомах ли?
Боже, колко си изнежен.
Ще го свърша сам. Трябва да се отвори.
Милият ми брат. Ричард, той е жив!
Жив е! О, жив е!
По-бързо. Той е жив. Хвала тебе боже!
Бързо! Да не закъснеем.
Знаех си, че не е холера. - Холера?
Онзи шарлатанин е грешал. Знаех си! Бързо!
Пет дни чаках, за да чуя звънеца. - Холера ли казахте? Пет дни?
Ричард!
О, не!
Как е възможно? Аз чух звънеца.
А вие?
Чух го да звъни. Камбаната звънна.
Не, госпожице. Бил е повей на вятъра.
Съжалявам.
Но аз го чух. - Товарете го. По-живо.
Дръж здраво.
Внимателно.
Ето тук. Малко по вдясно. Сложете го долу.
Възвърнахте цвета на лицето си. - Благодаря, вече съм по-добре.
Довиждане. - Довиждане.
Аз ще съм вътре с него. - Разбира се, че ще си ти, приятелю.
Каква смрад!
Ще се справиш ли? - Така мисля.
Пътят до там ще е дълъг.
Пет вагона, всеки по 9 метра. Всичко 45 метра. Ще се справя.
Няма да загинеш, нали? - Най-вероятно не.
Едуард Пиърс, приятелю! - По дяволите. Хенри Фаулър.
Не може да пътува в нашето купе.
Хенри! Каква изненада!
Каква среща! Ще пътуваш ли? - Да.
В интерес на истината, аз също.
О, прости ми. Г-ца Бриджит Лоусън, Хенри Фаулър.
Г-ца Лоусън придружава мъртвия си брат,
но според новите правила не може да пътува в товарния вагон.
Затова си търси свободно купе.
Моето е свободно.
Хенри, толкова си любезен.
Няма ли да се присъединиш?
Всъщност... Имам друга уговорка.
Разбирам.
Сигурен ли си? - Да.
Грижи се за нея, Хенри.
Г-це Лоусън? В добри ръце сте. - Благодаря ви.
Няма за какво.
Отваряй.
Отваряй, по дяволите!
Сега, жив ли си? - Разбира се. Тиквеник такъв!
Мили боже, той е жив! - Отваряй! Нямам много време.
Вдигай!
Света майко!
Каква миризма!
На какво се подлагам...
Имате ли много... приятели?
Определено. Господата са много мили с мен.
Мама казваше, че съм съкрушителка. - Сигурен съм, че е така.
Самата тя разбиваше мъжките сърца. На доста от тях.
От посетителите й. И винаги малко отгоре.
Ако мъжът те харесва, трябва да го покаже.
С нещичко. - Съгласен съм.
Ако ми позволите, с удоволствие ще ви даря с "нещичко".
Доста сте самоуверен! - Съвсем сериозен съм, уверявам ви.
Тук, във влака? - Защо не?
Не сте ли чували за "50 мили в час"?
Доколкото знам е полезно за кръвообращението.
Но вагонът е заключен отвън. - Помислено е за това.
Как? - Скоро ще разбереш.
Моят приятел ще се спусне отгоре между спирките Редхил и Ашфорд.
Там ще се движим най-бързо. - Предполагам.
А мостовете? Твоят приятел е откачил.
Какво става? - Хвани въжето.
Сега отгоре ли е? - Да.
Късметлия е, че е жив.
Хвани го. - Готово.
А сега бавно.
Не спирам да си мисля... Изглеждате ми позната.
Не сме ли се срещали? - О, не, сър.
С какво се занимава вашата майка? - Майка ми?
Тя е шивачка.
Почтен занаят.
Майка ми е шила рокли на самата лейди Евършам, да ви кажа.
С нея се познаваме.
Всичко готово ли е? - Да.
Имаме по-малко от минута.
Проклятие, приличаш на плашило. - Аз ли?
Целият си в сажди.
От пушека е.
Нямам резервни дрехи. - Брилянтно!
Какво ще носиш, като стигнем във Фолкстън?
О, не!
Боядисваш ме в зелено, караш ме да лежа в ковчег с умряла котка,
а сега ме събличаш чисто гол. Не!
Млъквай. - По дяволите!
Хайде.
Ще мине покрай реката и ще ни чака във Фолкстън.
Дръж здраво въжето. Скоро ще минем през Ашфорд.
Скоро ще стигнем Ашфорд.
Най-добре ме заключи.
Сладки сънища. - Едва ли.
Мама винаги ми казва да съм нащрек с мъжете. Някои са опасни, така е.
Имаше един, който ме покани в стая, пълна с камшици и подобни неща.
Камшици? - Представяте ли си?!
Та мама каза, че... - Сладка моя, прескъпа моя!
Ама че сте мъж!
За каква ме вземате?
Невъзможна жена!
Обир ли?! Друг път!
Арестувайте този човек!
Съдът ви благодари за изчерпателното обяснение
как сте извършили престъпление.
Радвам се, че съм полезен. Полицията изглеждаше затруднена.
Спестете ни остроумието си, г-н Пиърс.
Вашето присъствие тук удостоверява тяхната ефективност.
Знаете, че сте необикновен човек. Ще поставя въпроса директно.
Нито веднъж ли не изпитахте съмнения в законността на действията си?
Съмнения за правота на постъпките ви или морални задръжки
при извършването на някое от всички криминални престъпления?
Не разбирам въпроса. - Очевидно не.
Сър, всепризната истина е, че законите се пишат от хората,
а цивилизованите хора в продължение на две хилядолетия
продължават да спазват законите за доброто на цялото общество.
Целта на писаните закони е да държат цивилизацията
извън хаоса на варварщината.
И така въз основа на фактите ви питам:
защо организирахте и извършихте този подъл и скандален обир?
Исках парите.
Ще получи 20 години за това.
Какво, по дяволите, чакаш още?
Превод: hag Редакция: Best Ripper
http://subs.sab.bz <>