SOȚII SAU SECRETARE
Revizuire text ȘTEF IONESCO
- Bună dimineața, Patrick. - Bună să fie, Mendel.
Nu l-ai trezit încă pe domnul Simpson? Micul dejun e servit.
Intră.
- Îmi pare rău, domnule Simpson. - Taggart, ai întârziat.
Știu, domnule Simpson. Nu a sunat ceasul.
Cumpără-ți unul nou.
Știi că astăzi am o grămadă de făcut.
- Cine a câștigat meciul de box aseară? - Rosenblatt, în a treia rundă.
Oh, ce păcat.
Acum îi datorez lui Finney 3 dolari.
Intră.
- Îmi pare foarte rău, domnule Stanhope. - Simpson, ai întârziat.
Da, domnule.
Ce nepoliticos din partea mea. Și tocmai în prima dimineață de după vacanța dumneavoastră.
Oh, stai liniștit.
- Spune cine a câștigat meciul? - Rosenblatt, în runda a treia.
El a câștigat? Îi datorez lui Finney o noapte liberă.
Cu noaptea liberă pe care i-ați promis-o dumneavoastră și cu cei 3 dolari de la mine,
Finney o va duce foarte bine.
A câștigat ceva și de la tine?
- Poate ar trebui să ne descotorosim de Finney. - Ziarul, domnule?
Oh, da. Dar ce e cu păstrăvii? I-ai pregătit pentru micul dejun?
Da. Sunt pregătiți așa cum i-ați comandat dumneavoastră, domnule. Și...
Pereții ăștia sunt "subțiri".
- Cine crezi că trage cu urechea? - Simpson.
Nu.
Mai încearcă încă o dată.
Finney?
Nu!
Mai încearcă.
Mă dau bătut.
- Surprins? - Un soț.
- Da. - Ce drăguț.
Cum ai reușit să dorm după ce omul acela a dispărut?
- Am avut un somn adânc, adânc. - El nu a vrut să meargă.
Nu-mi amintesc să-i fi cerut cineva lucrul acesta.
Nu l-ai auzit cum fredona în timp ce se îndrepta spre ușă?
Fredona?
Mulțumesc pentru o seară minunată
Prieteni!
- Eu i-am pescuit pe toți. - Nu-i adevărat.
Cel mare e al meu.
L-am pescuit cu un cârlig Parmacheene Belle și știi asta foarte bine.
Nu-i adevărat. Este al meu. Eu l-am prins.
Îmi aduc aminte cum îl scoteam din pălărie și spuneam,
"Prof, băiete, dacă nu vii..."
Jake, este al meu.
Nu uita, am schimbat un Silver Donkey cu un cârlig Parmacheene.
Da, da, cred că ai dreptate. L-ai prins cu ajutorul unui Parmacheene.
- Ți-ai terminat sucul de portocale? - Da.
Oh, e prea mult pentru mine.
Păi din moment ce ți l-ai însușit, acum trebuie să-l mănânci.
Nu te mai plânge atâta.
Păi, cred că pot.
Jake, ce zi e astăzi?
Este luni, 8 noiembrie.
O să am niște invitați în seara asta. Să nu întârzii.
Nu vrei să știi cine sunt?
Pe cine ai invitat?
Pe cei din familia Merritts, Carstairs, pe Raoul și pe Battleship.
N-ai aflat?
Battleship a pierdut meciul aseară, în runda a treia.
- Rosenblatt și-a plasat bine lovitura. - Oh, îmi pare rău.
Dar nu cred că va rata petrecerea dată de tine.
Va mai veni Vivian și Sylvia...
Oh, dar înseamnă că va fi o petrecere pe cinste. E vreo ocazie specială?
Jake, nu știi ce zi e astăzi?
- Oh, este aniversarea căsătoriei noastre. - Da, dragul meu.
Ce repede a trecut vremea. Parcă a fost ieri.
Ai face bine să mănânci peștele acela cât timp mai e cald.
Jake.
În regulă.
Jake.
Draga mea!
Să nu mă chemi niciodată la o vânătoare de balene.
Înainte să mă uit încă o dată...
Hei, hei... Oprește-te.
Încetează, te rog. O să merg înce, domnule.
N-am auzit nimic. Eu doar stăteam aici...
I-ai spus domnului Stanhope că Finney are mașina pregătită?
Da, i-am spus, dar ea stă în poala lui și el încă nici nu și-a mâncat păstrăvul.
Dacă domnul Stanhope mănâncă păstrăvul sau nu, nu te privește pe tine.
Păi...
Ellen, așa cum ți-ai dat seama deja, acesta este domnul Stanhope.
- Bună, Ellen. Bine ai venit printre noi. - Mulțumesc, domnule.
Ce mă poate împiedica să mă gândesc la tine toată ziua?
- Cai sălbatici. - Ce?
- Bucuros că v-ați întors? - Da, sigur că sunt.
Ellen, aceasta, este o partidă bună.
Da. O să încerc să vă aranjez o întâlnire.
Slabe șanse.
Pa.
Bună dimineața, domnule Stanhope. Mă bucur să vă revăd.
Mă bucur să fiu înapoi, Sam.
Bună dimineața, domnule Stanhope. Ne bucurăm să vă avem înapoi.
Bună dimineața, domnule...
Stai, stai, stai că știu, nu-mi spune. Domnule Blakely, Blakely.
- Bakewell. - Bakewell. Aproape am nimerit-o.
Mă bucur să fiu înapoi, mulțumesc.
Bună dimineața, VS. Mă bucur să te văd.
Bună, Joe. Bucuros că m-am întors.
- Bună dimineața, domnișoară Spence. - Bună dimineața.
Bună dimineața. Bucuros să fiu înapoi.
- Oh, bună dimineața, domnule Stanhope. - Bună dimineața, Mary.
Da, așa e.
Dă-mi un ciocan, Mary.
Nu știu cum poate cineva să țină un asemenea portret oribil.
Este peste puterea mea de înțelegere.
Poate că m-am obișnuit eu cu el, dar arată mai bine în realitate.
Cred că ai dreptate, Whitey. Nu mă prinde bine.
- VS. - Nasul nu este tocmai potrivit.
Oh, îmi pare rău, VS. Am crezut că ești Mary.
Cum ești, Whitey?
- Ai fost cuminte? - Bineînțeles.
Juri? Ai fost sinceră cu mine?
Păi, de două ori.
Ce te-ai bronzat, VS. Nu cred că se potrivește cu restul culorilor.
Mă tem că trebuie să redecorăm biroul.
- Whitey, este minunat. - Chiar îți place?
Nu știu cum ai reușit.
- Păi am cheltuit 806 dolari. - Ce?
Ești un adevărat Michelangelo, Whitey. Ești într-adevăr un Mike M. Angelo.
E încă proaspătă vopseaua. Au terminat de aranjat mobila în dimineața asta.
- E încă umed? - Da.
Nu, nu cred. Cred că s-a uscat deja.
Nu, e încă umed.
Câte s-au adunat în lipsa mea? Îmi închipui că sunt o mulțime de lucruri de făcut.
- Da, o grămadă. - Știi ce-o să facem?
O să avem o ședință cu întreaga conducere, toată ziua.
O să rezolvăm totul în cinci sau șase ore.
- O idee bună, nu? - Da, VS.
Domnul Williams și domnul Trent pot să intre acum.
- Cheamă personalul pentru o întâlnire la ora 3:00. - Am crezut că vrei să fie la ora 11:00.
- Vrei să spui că ai programat-o pentru ora 11:00. - Da, VS.
Intră.
- Bună, Harry. - Bună, VS.
- Ce mai faci, Ned? - Arăți foarte bine, VS.
Peștii pot sufla ușurați până la anul. Nu-i așa, VS?
Ce a mai rămas din ei. Ce e asta?
E coperta făcută de Hoppy pentru luna Ianuarie.
Mai are nevoie de acordul tău, în privința culorii.
Arată bine. Foarte eficient. Cred ca Hoppy este sobru.
O să fie interesant să văd imaginile.
- În regulă. Mulțumesc, VS. - În regulă.
Aceasta este manechinul lunii Ianuarie.
E în regulă cu corectura?
Alice a scris un articol interesant aici, Ned.
Hai să mărim spațiul și să-i schimbăm locul, lângă rubrica de actualități.
Luna Ianuarie e sezonul de vârf pentru cumpărături, iar domnișoarele ar putea fi interesate.
Altfel a ieșit grozav, așa cum îți iese de obicei.
- Mulțumesc, VS. Îmi place ideea. - În regulă.
Dacă ne întâlnim la ora 11:00, adu-mi secțiunea cu vânzări.
Da, VS.
Apropo, doamna Farnsworth are să vă prezinte o nouă idee grozavă,
rujul Dolly Dane.
Oprește-te!
Știi ce ți se întâmplă? În scrierea englezească veche.
Știi unde dispare rujul atunci când nu mai e pe buze?
Se evaporă? Nu.
Un nou paragraf.
Nu este hidratare în substanță. Folosește rujul, folosește rujul pe buze!
Semnul exclamării.
50 de cenți pentru SUA și Canada.
- Nu-i o idee rea, Joe. Îmi place. - Mulțumesc, VS.
- Și ce vei folosi pentru decor? - Păi cred că am găsit ceva foarte bun.
- Agenția David Bucknall. - Nu știu.
Păi nu cred că vom reuși să găsim ceva mai bun decât Bucknall, VS.
Poza e OK ca poză,
dar mă întreb dacă e destul de sugestivă.
Sincer, VS,
cred că mai important este textul reclamei și nu poza.
Da, dar de unde știi că vor citi textul?
Cine crezi că-i va împiedica să întoarcă pagina? Fata de la Bucknall?
Oh, nu. Cu două pagini înainte de asta,
va fi probabil o reclamă la țigări, tot cu o fată Bucknall,
iar două pagini după, o reclamă la apă de gură.
Trebuie să găsim o modalitate de a le aținti privirea pe această pagină.
Mai citește încă o dată.
Oprește-te!
Știi ce ți se întâmplă?
Unde dispare rujul tău atunci când nu mai e? Se evaporă? Nu!
- Nu este nicio hidratare în substanță... - Cred că am nimerit-o.
Vom folosi o fată Bucknall, dar știi în ce ipostază?
Va sta la un raion de produse cosmetice,
o fată foarte frumoasă, ținând un pai în gură,
și savurând un suc.
În felul ăsta își va putea scoate în evidență frumoasele-i buze.
Dar am o idee. În loc ca paiul să fie introdus într-un pahar de suc,
să fie introdus într-o cutie plină de fard.
Va poza sorbind fardul.
- Ce crezi despre ideea asta? - Îmi place foarte mult, VS.
Și mie îmi place, Joe.
- Ai notat, Whitey? - Da, VS.
Acum stabilește detaliile cu Bucknall. Ce urmează?
Domnule Harrington, în legătură cu crema Pandora.
Ridică-te, Hal.
VS, nu cred că am vești prea bune.
Avem contract cu cei de la Pandora de nouă ani,
și am primit întotdeauna fondurile necesare.
Anul acesta însă fondurile au fost înjumătățite.
Susțin că au nevoie să se deschidă mai mult spre marele public,
și pentru prima dată de la înființarea lor,
se gândesc să apeleze la o revistă cu o mai mare acoperire.
- Revista National Weekly. - Da, Hal. Au folosit argumentul ăsta și înainte.
N-o să ajungă foarte departe încercând să vândă o cutie de cremă, la 2 dolari
- prin intermediul unei reviste de cinci cenți. - Dar asta e problema, VS.
Crema care era 2 dolari se vinde acum la 1.25 dolari.
Mă voi mai gândi.
- Asta e tot, nu-i așa, Whitey? - Asta a fost tot.
Doamnelor și domnilor, vă mulțumesc pentru o foarte interesantă și productivă întâlnire.
- Acum ar trebui să ne luăm o vacanță. - Simon Legree Stanhope.
- A fost o întâlnire interesantă. - Da.
- Whitey, știi ce voi face? - Nu.
Am de gând să cumpăr revista National Weekly.
Nu, VS.
O să facem o încercare al naibii de bună.
Hal are dreptate. Pierdem o grămadă de contracte de publicitate
din cauza revistelor mai ieftine.
National Weekly este o afacere bună în momentul ăsta,
iar cu ajutorul echipei noastre de profesioniști,
o putem transforma în cea mare mare revistă de cinci cenți din țară.
Dar o va vinde Underwood?
Lui Underwood i-a cam trecut vremea și e pe punctul să iasă la pensie.
Și cei de la Hanson House?
Ei sunt singurul pericol.
Dacă cei de la Hanson House ar afla de intențiile noastre,
vor merge la Underwood să-i facă o ofertă înainte ca noi să ne mobilizăm.
Deci trebuie să acționăm cu grijă și cu mare discreție.
Și vom începe chiar acum. Fă-mi legătura cu Underwood.
- Probabil e la locul său din Oyster Bay. - Da, VS.
Nu, nu. Nu vom folosi telefonul de aici.
Oyster Bay 1-1-7-0.
20 de cenți.
Alo. Domnul Underwood este acasă? Îl caută domnul Stanhope.
Să vedem dacă e acasă.
Un moment, vă rog.
Alo?
Bună ziua, domnule Underwood. Ce mai faceți?
Nu v-am mai văzut de la ultima convenție.
Ce vă face spatele?
Oh, destul de rău.
V-am sunat doar să vă invit la un prânz.
Nimic special, să vorbim doar despre vreme și despre viață în general.
Așteaptă un minut. Doar un moment.
- Te rog. - Oh, scuzați.
Asta e bună, JD. Foarte amuzant.
- Bună, doamnă Stanhope. - Bună, domnișoară Wilson.
- Domnul Stanhope este aici? - Bună, dragă...
Mimi, draga mea!
Te avertizez, n-am de gând să îți mai plătesc datoriile de la jocurile de noroc.
Oh, Van, nu fi așa de prostuț. Ce-o să creadă tânăra doamnă?
Nu am niciun secret față de secretara mea.
- Domnișoară Wilson, aceasta este mama mea. - Bună ziua, doamnă Stanhope!
Bună ziua?
Mama ta ar vrea să îți vadă noul birou, ca și mine dealtfel.
Poftiți, doamnelor.
Deschis pentru public în timpul săptămânii, de la 3:00 la 5:00.
Să nu stați prea mult, draga mea. Sunt foarte ocupat.
N-o să stăm mult.
Sunt sigur că am niște date în dosarele mele, în legătură cu tirajul lor.
Adu-le, te rog?
Păi...
Mie nu mi se pare că decorul acesta se potrivește cu un birou de afaceri.
- Oh, da? Și ce crezi că s-ar potrivi? - Mai bine nu spun.
De ce, Mimi? Ce vrei să spui? Ce știi tu despre decorarea unor asemenea locuri?
Nu, nu, bineînțeles. Nu fi prostuț.
Arată foarte bine. Foarte, foarte bine.
Whitey a făcut totul cât timp am fost eu plecat.
Nu înțeleg de ce nu l-ai folosit pe domnul Dorian.
Este decoratorul nostru de 20 de ani.
Pentru că o folosesc pe Whitey... Domnișoara Wilson, secretara mea.
- Îi spune deja Whitey. - Da, se pare că da.
- Privește, nu e confortabil? - Ba da.
Nici nu mai simți nevoia să te întorci acasă.
Păi... Cred că eu sunt motivul pentru care s-ar întoarce acasă.
Oh, draga mea.
Ai făcut minuni, domnișoară Whitey.
Mă bucur să aud că vă place, doamnă Stanhope.
Doamnelor, așa atrăgătoare și irezistibile cum sunteți...
Da, știm. Plecăm acum.
Hai să mergem, dragă Mimi, înainte să ne arunce afară.
Știi, Whitney, sarcina mea este să țin minte toate informațiile în legătură cu afacerea asta,
și apoi să le uit până mâine.
Jake, crezi că poți ajunge acasă pe la...
Vulturul ăsta bătrân este foarte deștept.
Pun pariu că știe mai bine datele noastre decât le știm noi pe-ale lui.
N-am fost eu persoana care să te bâzâie prea mult la cap...
Să-ți dea sfaturi... Nu-i așa, draga mea?
Ai fost o soacră model, Mimi.
Dar acum am să-ți dau un sfat.
Concediaz-o pe secretara lui Van.
Pe domnișoara Wilson?
- Van nu ar putea trăi fără ea. - Sper că nu trăiește cu ea.
Te asigur că nu are nicio relație cu domnișoara.
Draga mea, am văzut mai multe la viața mea decât tine,
și îi cunosc mai bine pe bărbații din familia Stanhope. Van se aseamănă cu tatăl lui.
Bun la inimă, impulsiv, activ,
dar tentațiile trebuie să le fie înlăturate din cale.
Draga mea, Mimi, Van petrece foarte mult timp printre femei frumoase.
Nu e vorba doar de domnișoara Wilson, dar și de fetele care prezintă rochii,
și de frumoasele actrițe cărora el le asigură publicitatea.
Dacă aș începe să intru la bănuieli...
Oh, nu. Nu asta e intenția mea.
Vreau doar să fii mai prudentă. Vreau să vă protejați, tu și Van,
de posibile pericole.
De ce intri în alertă?
Ceea ce ne protejează pe mine și Van,
este dragostea și încrederea pe care ne-o acordăm.
Este foarte simplu, draga mea, Mimi.
Nu ești o persoană geloasă, nu-i așa?
Nu am timp să fiu.
Și în plus, dacă aș începe să fiu geloasă, aș distruge tocmai ceea ce Van iubește la mine.
Încerc să îi fac viața ușoară și plăcută,
diferită de cea de la birou.
Toate grijile, acțiunea, sarcinile.
Vreau ca eu să îi ofer un refugiu față de toate acestea.
Să râdem sau doar să stăm tăcuți împreună.
Nu e timp pentru crize de gelozie.
Te înțeleg, draga mea. Îți înțeleg punctul de vedere, foarte modern și nobil.
Te sfătuiesc totuși să scapi de domnișoara Wilson.
Niciodată.
Ea este un om important pentru el la birou, așa cum sunt eu importantă, acasă.
În locul tău nu aș fi așa de liniștită să-l văd pe soțul meu, singur,
- cu o asemenea femeie, într-o cabină de telefon. - Oh, Mimi!
Oh, ești teribilă.
Van nu are ochi pentru alte femei.
Crezi?
Și, domnule cititor de ziar, de ce nu bei supa cu un pai?
Oh, nu fi prostuț. Cum o să reușești să mănânci legumele cu paiul?
Prins în flagrant. Un hoț de buzunare.
Păi n-am știut că e buzunarul dumneavoastră, domnule. Mergeam doar pe stradă...
Afară, domnișoară.
- Arată-mi și mie, Dave. - Doar după spectacol.
- Răbdare, femeie, răbdare. - Ce s-a întâmplat? Ce este?
Vrea să îmi arate ceva.
Asta înțelege el prin a deține controlul într-o familie.
Dacă o să reușești vreodată să mă păcălești să te iau de soție, draga mea.
Eu voi ține frâiele.
- Ce vrei să spui? - Nimic.
- N-am spus nimic. - Spune mai tare,
și nu mai face aluzii.
Tot ce trebuie să faci ca să obții un divorț în familia asta, este să o spui.
Știu. În ultimii 10 ani am încercat să găsesc acel cuvânt.
Alo?
Da, domnule Stanhope.
Dumnezeule, n-a dat greș niciodată.
Da, este aici domnule Stanhope.
- Alo? - Bună, Whitey.
Îți aduci cumva aminte, dacă distribuirea tirajului de 240.000 de reviste a inclus
și loturile trimise chioșcurilor de ziare care nu aveau o rețea de distribuție?
Nu cred, VS.
Cred că au fost totalizate și acelea.
Oh, cred că trebuie să o iau de la capăt, Whitey.
Mergi până la birou și adu-mi dosarul.
Este în seiful cel mic. Mulțumesc.
Nu aveai oricum nimic de făcut în seara asta, nu-i așa?
Este în regulă, VS.
Dacă plec acum, voi ajunge într-o oră.
În regulă.
Este perfect. Perfect.
Poate ție ți se pare în regulă, dar mie nu.
Nu s-a întâmplat doar o singură dată, s-a întâmplat de mai multe ori.
Nu am întâlnit pe nimeni atât de nepăsător.
Nu i-a trecut niciodată prin minte că poate ai alte planuri,
că poate vrei să ieși, să te distrezi?
Dave, fii înțelegător. Are multe lucruri importante de făcut acum.
Poți să îmi dai biletul de la teatru,
și voi încerca să vin cât de repede pot, iar tu îmi poți povesti partea care am pierdut-o.
Parcă ai fi un medic care e chemat de urgență că are loc o naștere.
Iar în cazul lui Stanhope "are loc o naștere" la fiecare douăzeci de minute.
- Domnișoara Wilson? - Da.
E prima dată când vă văd. În schimb am vorbit destul de des la telefon.
- Bineînțeles. Sunteți domnul Simpson. - Da, domnișoară.
Luați loc.
O să-l anunț pe domnul Stanhope că ați sosit.
Crezi că este sincer,
sau doar pentru a impresiona?
Nu știu Van, dar în spatele nostru este o fată care pare verde.
Știi de ce?
De invidie.
Mulțumită?
Nu știu.
Nu mi-ai arătat niciodată altceva.
Dezgustător.
- Pot să întrerup? - Cum a ajuns aici?
Nu l-am invitat.
Domnișoara Wilson este aici, domnule.
Nu o să te iert niciodată că ai venit așa de târziu.
- Vrei să dansăm? - Nu am venit aici să dansez.
Interesant. De ce ai venit atunci?
Vino sus, Whitey. E mai liniște.
- Bună, Herb. - Bună.
Spune-mi, cine este?
De ce nu o porți la birou?
Bună, copii.
- Oh. - Cine era persoana?
- A spus că secretara lui va veni. - Secretara?
Dacă aș fi în locul tău...
Relaxează-te, dragă. Este a treia lor aniversare, nu prima.
- Bună, Linda. - L-ai văzut pe Van?
- Da. - Nu.
Da, l-am văzut acum câteva minute cu Harvey.
De ce bănuiam eu că vei spune nu?
Mama mi-a spus întotdeauna,
"Joan, trebuie să fii întotdeauna discretă. Să te prefaci că n-ai văzut pe nimeni și nimic."
- Simpson. - Da, doamnă?
L-ai văzut pe domnul Stanhope?
Da, doamnă. Este sus cu domnișoara Wilson.
- Mulțumesc, Simpson. - Da, doamnă.
- Scuză-mă, Raoul. - Sigur.
- Oh, bună seara, doamnă Stanhope. - Bună, domnișoară Wilson.
De ce ai luat-o de la petrecere, Van?
- Oh, nu e nicio problemă. - Vei rămâne la petrecere.
- Oh, nu, Eu... - Ba da, vei rămâne. Chiar insist.
- Haide, Whitey, distrează-te. - Nu pot. Eu...
- Simt că deranjez. - Oh, nu.
Oh, nu. Chiar îmi vei face o favoare.
Sunt o mulțime de bărbați la petrecere și avem nevoie de o femeie în plus.
- Ei au nevoie de tine. - Păi, știți...
Mă așteaptă cineva la teatru.
Teatrele s-au închis deja.
- Sunteți sigură? - Oh, foarte sigură.
Whitey, știi să dansezi bine.
Mulțumesc, VS.
VS? Nu, nu acum când dansăm.
- Mulțumesc, Van. - Mai bine.
Hei, Battleship, n-ai mai văzut o fată blondă?
Încep să mă întreb.
Trebuie neapărat să o întâlnesc.
Mi-aș dori ca pe soția mea să o apuce o durere de cap și să meargă acasă.
Domnilor, cred că și eu aș fi în stare să-i dictez domnișoarei.
- A fost o petrecere minunată, Linda. - Mulțumesc.
Cred că am descoperit cheia fericirii voastre.
Nu ești geloasă pe afacerea lui.
Nu pot să înțeleg femeia care privește afacerea soțului
ca pe ceva rău, de care ar trebui dezvățat,
ca apoi să-i cheltuiască fiecare bănuț.
Nu-i așa că e drăguță?
Și ce femeie simpatică e secretara lui Van.
Știi, Linda, asta dovedește ceva.
Multe dintre soții nu ar accepta să aibă o fată așa de frumoasă în preajmă,
dar tu ai mare încredere în Van.
Van nu este genul de bărbat de care trebuie să îți faci griji.
Da, bineînțeles.
- Noapte bună, draga mea. - Noapte bună.
Oh, Linda, știu la ce te gândești.
Nu ai de ce să îți face griji. Nu în privința lui Van.
- Noapte bună, draga mea. - Noapte bună, Joan.
Tocmai am semnat în condica de la hotel.
Domnul și doamna John Smith din Scranton, Pennsyltucky.
- Oh, idiotule. - Oh, Gwendolyn...
Dacă n-ar fi soția mea pe care o iubesc, te-aș lua de nevastă.
Dar îmi iubesc soția.
Sunt cea mai bună, nu-i așa?
Ești cea mai bună.
Unica, pentru totdeauna?
Într-o bună zi o să ajungem în scaune cu rotile,
și când mă va deranja durerea de spate,
draga mea, să ai grijă.
Am lucrat pentru mulți, dar el e o persoană deosebită.
Ce crezi?
- Cu siguranță e. - Da, într-adevăr.
Iar doamna, este și ea de admirat.
- Aș face orice pentru ea. - Da, este teribil de drăguță.
În schimb, domnul, felul în care se comportă, mai ales pentru cineva de rangul lui,
schimonosindu-se și făcând mereu glume...
Hei, ce s-a întâmplat?
Vrei să te calc?
Se poartă la fel la birou?
Uneori.
Se pare că se bucură de viață.
Tot ce face, parcă ar fi în glumă.
Da.
Totul e în glumă.
- Noapte bună, domnișoară Wilson. - Noapte bună, Finney. Îți mulțumesc.
David.
Trezește-te, David. O să întârzii.
Bine, mamă.
Oh, bună, tu erai.
- Cât e ceasul? - 2:00.
- Am plecat pe la 12:00. - Nu credeam că mă vei aștepta.
Nu am terminat decât la ora 11:00,
și nu aș mai fi ajuns la timp, la teatru.
Nu-i nimic.
Poate aș fi reușit totuși să ajung la timp,
dar m-au rugat să rămân. Dădeau o petrecere.
O petrecere? Și cum a fost?
N-o să-ți vină să crezi.
Ce casă aveau și oamenii care erau invitați acolo...
Fred Evans a dansat.
Kitty Hobart.
Arată destul de bătrână atunci când nu e pe scenă.
Iar Battleship a făcut un dublu salt de pe scaun și și-a stricat ceasul.
Într-adevăr? Ce chestie.
- Ce e asta? - Asta? Doar o surpriză.
75 de dolari pe săptămână.
20 de dolari în plus. Ce s-a întâmplat?
- Tu ești responsabilă. - Eu?
Da. Eram la birou și mă uitam la agendă.
Cred că m-am tot uitat aproape o oră.
55 de dolari pe săptămână, mi-am spus eu.
La anul pe vremea asta voi avea 65 de dolari, iar peste încă un an voi ajunge la 75 de dolari.
Asta ar fi însemnat doi ani din viața mea, din viața amândurora,
așteptând ca salariul meu să crească.
Așa că m-am ridicat de pe scaun și am plecat direct spre biroul lui Poker Face
înainte să mă gândesc prea mult. Știam că doar în felul ăsta aș fi avut curajul.
L-am găsit în birou.
N-o să uit niciodată imaginea. Își umplea pipa când eu intram.
M-am îndreptat spre el și i-am spus,
Domnule Kemp, cred că în altă parte aș câștiga 75 de dolari pe săptămână.
Ați vrea să rămân în continuare aici, pentru un asemenea salariu?
Nu a spus nimic.
A continuat să tragă din pipă,
să aprindă chibrituri, unul după altul.
Nici măcar nu s-a uitat la mine. Am crezut că poate s-a enervat,
sau poate că nu m-a auzit deloc.
Și dintr-o dată, s-a uitat spre mine și mi-a spus,
"75 de dolari," și apoi a zâmbit. Old Poker Face.
- Cred eram alb ca varul. - Dave.
Nici nu mai știu dacă i-am mulțumit sau nu.
M-am întors și am plecat din birou.
Oh, Dave.
Draga mea,
poate ar fi bine să îți depui preavizul mâine, ce zici?
Am putea să ne luăm un servitor, Dave. Nu e necesar să renunț la slujba mea.
Am mai discutat despre asta.
Nu e ca atunci când ești căsătorit.
De ce nu e? E doar o idee pe care o ai.
Ne-am descurca mult mai bine cu două salarii.
Numai cu al meu am reuși să economisim destul ca să mergem chiar în Europa.
Păi,
vei fi foarte obosită noaptea.
Muncești până târziu. Ai un program mult mai greu decât mine.
Nu investim destul timp în relația noastră. Vrem să ne întemeiem o familie, să avem copii.
La fel ca restul lumii.
Whitey, tu nu ești ca celelalte femei din anturajul nostru, care s-au căsătorit.
Toate aveau slujbe mici, care nu erau foarte interesante,
și nu le-a deranjat să rămână acasă.
Tu ai slujba asta...
De care te atașezi tot mai mult pe zi ce trece,
și mergi la diverse petreceri, ca în seara asta,
întâlnești oameni ca Stanhope. Milionari.
Asta te poate schimba, draga mea.
N-o să reziști tentației.
N-o să-ți mai dorești un soț, o casă,
copii, până când va fi prea târziu.
O fată ca tine trebuie să se decidă, să își întemeieze o familie.
Este normal.
Ceea ce faci tu nu e normal.
Te rog.
Te rog, Whitey, dă-i preavizul mâine. Faci asta?
Poate să fie și un preaviz de o lună dacă vrei.
Nu pot să fac asta, Dave.
Draga mea, hai să ne mai gândim.
Să nu ne grăbim cu deciziile. Nu e bine pentru noi.
Ai parcat pe partea greșită a străzii.
Ai staționat de mai bine de o oră, iar semnalizarea nu mai merge.
- Îmi pare rău. - Îți pare rău?
Dacă nu m-ar durea picioarele,
ți-aș fi dat o amendă așa de mare, de n-ai fi putut-o duce.
Oh, Doamne, mă termină.
Poți să îngheți de frig,
îmbrăcată așa sumar și cu gâtul descoperit.
Și unde rămăsesem?
"Motivul pentru care prefer contracte individuale este..."
Da, acum știu.
"Motivul pentru care prefer contractele individuale este..."
"Pentru că mi-am dat seama din experiență..."
Nu știu de ce mi-am dat seama din experiență.
- Nu-mi stă mintea la asta. - Putem să facem restul la întoarcere.
Știi, Whitey, eu îl respect foarte mult pe Underwood.
Crezi că va accepta prostia asta?
Păi s-ar putea, dacă vei fi suficient de convingător.
Bună, JD. Ce mai faci? Te mai doare spatele?
Lasă asta, băiete.
De ce ai venit?
Oh, nu, nu. El va fi mai delicat.
Nu va vorbi de afaceri în primele două ore.
- Bună, Van. - Bună, JD.
- Ce-ți mai face spatele? - Lasă asta, băiete.
De ce ai venit?
Păi, acum...
Nu-mi pasă de ce ai venit.
E mult mai interesant pentru mine să îți spun despre cum mă simt.
Van, mi-am achiziționat a nouă saună
inventată de niște belgieni, iar acum mă simt ca un copil care se bucură de jucăria lui.
N-am mai avut parte de o baie bună de aburi de aproape un an.
- N-ai avut? - Nu.
Îți place?
Minunat, spectaculos.
Van, nu mai bate câmpii. Spune-mi direct ce vrei?
JD, a încercat cineva vreodată să fie direct cu tine?
Da, ai dreptate în privința asta.
O să-ți spun deschis care e situația. Am nevoie de sfatul tău.
Mă gândesc să pun bazele unei reviste de cinci cenți.
Oh, deci ai vrea să îmi faci concurență?
Oh, nu. Este loc destul pentru amândoi.
Ești o vulpe șireată, Van,
dar nici eu nu o să fiu mai prejos. N-o să-mi fie teamă de competiție.
Așa că te-am avertizat.
Nu vreau să-ți iau avântul.
Prea târziu.
Dar,
dacă vrei să ai un tiraj mai mare,
de ce nu te gândești la o idee mai bună?
- Cum ar fi? - Păi de ce să o iei de la zero?
De ce să nu iei ceva, care are deja bazele puse.
- Ce vrei să spui, JD? - De ce nu cumperi National Weekly de la mine?
Ce? Să cumpăr National Weekly?
Dar știu că prețul va fi destul de mare.
Și în plus, este "copilașul" tău. L-ai cumpărat chiar de la începuturi.
Eu nici nu m-am gândit la asta.
Trebuie să recunoști că e o idee bună.
Da, într-adevăr. Este o surpriză. Am rămas fără cuvinte.
E nevoie de un bătrân ca mine, să vă facă pe voi, ăștia mai tineri, să vă dați seama,
că nu aveți doar voi cele mai bune idei din lume.
Cum de nu m-am gândit și eu la o asemenea idee?
Probabil noua saună m-a făcut așa de inspirat. "Îți transpiră" multe idei acolo.
Da, așa e.
Un tiraj de 4 milioane sub controlul unui singur om.
- Asta înseamnă putere, băiete. - Știi să faci un papion?
Mă descurc atunci când nu trebuie să mi-l fac mie.
- Și cum ai reușit să ți-l faci dimineață? - Mi l-a făcut Linda.
- Ce mai face? - E bine.
- E prea bună pentru tine. - Da, știu.
Când ai întâlnirea cu consiliul de conducere?
Cam la două luni.
O să-ți trimit toate datele de care ai nevoie, ca să le poți studia.
Nu vreau să îmi fac speranțe mari, JD.
Cei din consiliul de conducere sunt niște tipi foarte conservatori.
Nu ai de unde să știi. S-ar putea să le placă.
Dacă vei avea acceptul lor, atunci putem să dăm drumul afacerii.
Tu vei conduce revista, iar eu mă aleg cu acțiunile de la bursă,
și o să joc golf tot restul vieții. Aș putea chiar să câștig bani jucând golf.
N-o să-ți vină să crezi.
În ultimele 20 de minute, a încercat să mă convingă să cumpăr revista.
E ideea lui acum. A reacționat așa cum anticipasem.
E minunat, VS.
- Finney, condu-o acasă pe domnișoara Wilson. - Da, domnule.
Whitey, totul trebuie să rămână secret...
Înțeleg, VS.
- Nici măcar Lindei nu pot să-i spun. - Poți să ai încredere în mine.
Nu mi-am făcut niciodată griji în privința ta.
Mă temeam doar că nu vei înțelege de ce e așa de important să păstrăm secretul, deocamdată.
Noapte bună.
Ce avem la cină?
Domnul și doamna Barker.
Oh, un penny fiecare punct, Barker. Sunt sigur să amândoi sunt niște trișori.
- Și eu sunt la fel. - Dar nu pot fi mai buni decât noi.
Mă gândeam la un lucru.
Te-am sunat astăzi la birou și ți-am lăsat un mesaj ca să mă suni înapoi.
De ce nu m-ai sunat?
Nu m-am reîntors la birou. Am rămas la club întreaga după masă.
- Ce aveai să-mi spui? - Oh, nimic.
Haide, acum. Ce vroiai să-mi spui?
E prea târziu. Nu vorbim acum.
Probabil nu era nimic important.
Cu atitudinea asta nu vei reuși să afli de ce te-am căutat.
Ce vrei să-mi spui acum?
Nu mai are sens acum. Momentul a trecut. Nu mai am chef.
Oh, da?
Nu mai ai chef?
Chiar așa?
E prima dată în seara asta când pariezi pe trei inimi negre.
În mod sigur o să câștig.
Văd că ți-ai rearanjat papionul.
Ai spirit de observație.
Păi am înotat la club, iar unul dintre băieți mi l-a făcut.
Lumea e împărțită în două tipuri de oameni.
Sunt cei care cred că, capetele papionului trebuie să fie vizibile,
și cei care spun că nu trebuie să fie.
Eu sunt o fire foarte tolerantă. Poți să întrebi pe cine vrei.
Dar cei care cred că, capetele paionului trebuie să fie vizibile,
merită să fie deportați din țara asta.
Dacă ar sfârși aruncați în ulei încins, ar fi o pedeapsă prea ușoară pentru ei.
Asta cred și eu.
Stai nemișcat.
Măcelarul nostru ne trimite cei mai "leșinați" pui.
Noi nu avem ficat de pui, ca acesta.
Cred că Molly adaugă ouă sau poate și altceva.
Ted, arăți extrem de bine.
Cum reușești să te menții?
Ce s-a întâmplat, draga mea? Ce vrei?
Simpson, poți să îi mai aduci lui Anne niște ficat de pui?
Am descoperit că pentru a te menține în formă, trebuie să faci ceva mișcare.
O dată pe săptămână, nu contează cât sunt de ocupat,
îmi fac timp liber și merg la club.
Astăzi am înotat întreaga după masă în piscină.
Mă simt minunat. Parcă aș fi un nou om.
Trebuie să îl convingi și pe Van să facă mișcare. Nu l-am mai văzut pe la club în ultima vreme.
Mulțumesc.
Van, nu faci destulă mișcare.
Dacă vrei, pot să-i spun lui Molly să îți aducă un borcănaș cu ficat de pui.
Oh, mulțumesc.
- O să-ți dea și rețeta după care i-a preparat. - Oh, nu, Linda.
Nu e niciun deranj.
- Vrei? - Da, mulțumesc.
Molly, te rog să pregătești un borcan mic cu ficat de pui pentru doamna Barker.
- Iar apoi scrie-i și rețeta. - Da, da.
Dar nu am niciun borcan mic.
- Bună seara, doamnă Stanhope. - Bună seara, Finney.
- Finney, vrei să-mi faci o favoare? - Da, doamnă.
Ai luat cina, nu-i așa?
Încă nu. Am condus-o acasă pe domnișoara Wilson, după ce l-am adus pe domnul Stanhope.
Aha, înțeleg.
Nu trebuia să vă ajut cu ceva, doamnă?
Oh, da, Finney.
După ce mănânci, du-te și cumpără un borcan mic pentru Molly.
Da, doamnă.
Ted tocmai ne relata că i-a spus lui Anne, că în seara asta, el crede,
că noi am trișat la cărți.
Oh, nu. Nu asta am vrut să spun.
Mai strâns.
Aș putea să-ți aduc niște patine.
Oh, nu. Nu prea am chef. O să privesc doar.
- Poftim. - Cred că va fi foarte greu.
Nu sta în frig, dacă nu te simți bine, Linda.
Sunt îmbrăcată gros. Cât o să stai?
Nu foarte mult. Nu mă dau în vânt după patinat.
Mi-au trimis o invitație, așa că e de datoria mea să mai stau puțin.
- Bună seara, doamnă Stanhope. - Bună seara, domnișoară Wilson.
- Nu patinați? - Nu, nu cred că ar trebui.
- M-a prins o răceală groaznică. - Oh, îmi pare rău.
- Pot să vă răpesc soțul, câteva minute? - Cu toată plăcerea.
- Mulțumesc. Îmi permiteți? - Un privilegiu și o plăcere.
- Ai grijă să îți fie cald. - O să am.
E minunat că se mai organizează întruniri ca acestea.
Nu crezi, VS?
Atunci când dansăm sau patinăm să nu-mi mai spui VS.
Da, o să-ți spun Van.
Privește, hai să facem un trenuleț. Intri în joc?
Oh, picioarele mele.
- Cum ai reușit să scapi de patinat? - Sunt răcită.
Ce noroc.
- Soțul sau prietenul patinează? - Soțul.
La fel și al meu. Este o atmosferă plăcută.
- Ai fost aici anul trecut? - Da, am patinat anul trecut.
- De cât timp ești împreună cu Stanhope? - Cu Stanhope?
Oh, de trei ani.
Uite-l pe Stanhope.
- Unde? - Acolo.
Cel cu barbă? Oh, are o figură interesantă.
Ăsta e soțul meu.
Îl vezi? E Stanhope.
Bărbatul acela care arată bine.
Arată bine, nu-i așa?
Cine este cu el?
Secretara lui.
E însurat, nu-i așa?
La fel și soțul meu.
Dar secretara lui are peste 40 de ani.
Doar nu vrei să pleci, Linda?
Spune-i lui Van că merg la mașină și îl aștept acolo.
- Cu siguranță. - Mulțumesc.
Oh, ce distracție!
La anul o să încerc să fac niște piruete cu patinele, să-i surprind pe toți.
Da, ai făcut impresie și acum.
Ce vrei să spui?
Ai patinat destul de bine cu Stanhope, nu crezi?
Draga mea, tu glumești acum, nu-i așa?
Ți-am mai spus eu că o să te schimbi cu timpul,
fiind acum în anturajul celor bogați, precum Stanhope.
- N-o să te mai uiți la tipi ca mine. - Dave.
O să te schimbi foarte mult. Nu vei mai fi tu.
Ai stat aici și te-ai gândit tot timpul la asta?
Am fost un tont. Ar fi trebuit să mă gândesc la asta de la început.
O să iau un taxi spre casă, Dave.
Și ține-ți inelul înapoi.
Cred că n-ai vrut nimic, niciodată.
- Linda te așteaptă la mașină. - În regulă.
Noapte bună, copii. Mai rămâneți cât vreți.
Dar dacă întârziați mâine la birou și cinci minute, sunteți concediați.
Șeful nostru cel simpatic.
Doar un minut. Ai spus că îmi acorzi un minut.
OK. Ce vrei să-mi spui?
Doamna Miller și cu soțul său pleacă în Europa,
și va rămâne un post liber.
Eu m-am gândit că poate Whitey...
Este 10:30, doamnă.
Mulțumesc, Finney.
Cum te simți, draga mea?
Nu-mi făcea deloc bine să stau afară, în frig.
Îmi pare rău, draga mea. Nu mi-am dat seama că a durat așa de mult.
Linda,
astăzi am avut ocazia să fac un gest altruist, dar nu l-am făcut până la urmă.
Despre ce e vorba?
Unul dintre departamentele de conducere o vrea pe Whitey ca asistentă,
dar eu n-am fost de acord.
De ce nu?
Nu sunt foarte sigur că e o poziție mai avantajoasă.
Și cred că e mult mai utilă companiei ca și secretară a mea.
Sunt egoist de dragul companiei.
E interesant cum poate un om să întoarcă totul în favoarea sa.
Cred că ar trebui să îi dai postul.
Dar voi avea nevoie de ani buni ca să fac o nouă Whitey.
Ți-aș fi recunoscătoare dacă i-ai da ei noul post.
Voi fetele sunteți întotdeauna unite.
Preferi ca Whitey să ia postul, decât să te gândești la bunăstarea mea.
Eu mă gândesc doar la cât de necesară îmi este.
Știi că în seara asta am stat lângă o tânără,
care nu știa că sunt doamna Stanhope,
și care era convinsă că Whitey e la fel ca toate celelalte secretare?
Ce? A spus cineva una ca asta?
Păi, știi Van, Whitney este o femeie foarte frumoasă.
Nu cunosc pe nimeni din anturajul nostru care să fie atât de atrăgătoare.
Iar oamenii nu prea cred că o femeie care arată foarte bine poate fi și deșteaptă.
De parcă nouă ne pasă, Linda,
de ce spune gura lumii.
Pot să fiu directă, Van?
Mie îmi pasă.
Te rog să îi dai postul.
În mod cert nu îl voi da pentru un asemenea motiv,
doar pentru că lumea crede că e ceva indecent între mine și secretară.
Atunci fă-o pentru mine. Fă-mi favoarea asta.
Ca și cum tu mi-ai cere să-l concediez pe Simpson.
Dar nu poți să faci o asemenea comparație. Whitey nu este o servitoare.
Știu, dar alți oameni nu înțeleg lucrul ăsta.
- Pentru ei nu va fi nicio diferență? - Pentru ei?
De când ne pasă nouă ce cred alți oameni?
Linda, te porți de parcă ai fi geloasă.
Nu sunt geloasă.
Deși, altele în locul meu, ar fi înnebunit de gelozie până acum.
Oh, draga mea.
Conversația asta alunecă spre o pantă neplăcută.
Nu ai de gând să îi oferi postul?
Nu, nu o voi face.
- Du-mă la club. - Da, domnule.
Doar o pereche de valeți.
O pereche de regi.
Ai noroc, Stanhope.
Van, ai din nou șase cărți.
Este a treia oară, fraiere. Vino mai des.
Nu știu cum s-a întâmplat asta.
- Cine face cărțile? - Eu.
Vă caută doamna Stanhope la telefon.
- Nu mai joc. - Bine.
Da?
Van...
Vino acasă.
Vin imediat, draga mea.
Noapte bună.
- Noapte bună. - Noapte bună.
Pat, adu-mi haina și pălăria. Grăbește-te.
Haide.
Taxi. Taxi!
Haide, haide!
În regulă.
Linda.
Iubito.
Am reacționat așa, pentru că te iubesc așa de mult.
- Nu, nu. A fost doar vina mea. - Nu, a fost vina mea..
Ai avut dreptate în legătură cu Whitey. Mâine o să-i ofer noul post.
- Îl merită. - Nu, nu. Te rog.
Să rămână secretara ta. Te-ai obișnuit cu ea.
Promite-mi că o vei păstra.
Iubito, propun să mergem într-o mică vacanță. În Havana, Bermuda, Nassau.
- Când? - Peste câteva săptămâni.
Poți începe pregătirea deja.
- Oh, dragul meu - Oh, draga mea.
Nu ar fi trebuit să te las singură, în mașină, așa de mult.
Micuța mea Linda cu năsucul ei înfundat.
O să iei și tu răceala.
Cine, eu? N-am fost răcit niciodată.
Ai fost și tu, VS,
iar într-o dimineață ca asta trebuie să fie enervant.
E absolut perfect. Merită un milion de dolari.
Underwood ți-a trimis datele despre National Weekly.
- Și ți le-am pus în seif. - Bine.
Am primit majoritatea informațiilor, dar cred că ne va lua aproape o săptămână
să pregătim totul, pentru întâlnirea consiliului de conducere.
Ce s-a întâmplat? Ce este?
Oh, nimic. Mă gândeam doar la ceva.
La ce anume?
Un vechi proverb chinezesc spune,
"Dacă vrei ca cineva să spună adevărul, să nu-l faci niciodată mincinos."
Nu știu eu foarte multe despre chinezi,
dar știu că ai nevoie de o săptămână de muncă să verifici toate datele.
E în regulă. Rezervă-ți câte o oră în fiecare după masă.
Iar pentru etapa finală,
mai bine ai angaja un expert contabil independent.
- Știi de ce? - Da, VS.
Și pune toate hârtiile în seif.
Ți-am spus că le-am pus deja.
Un moment, te rog.
Poate domnul Stanhope să preia telefonul din Havana?
Mai trebuie să așteptați încă un minut. Cere-i telefonistei să aștepte.
11.300, 31.600,
10.000.
Fă-mi totalul.
Se pare că "vulpea bătrână" a estimat bine cifrele.
Un tiraj de 3.200.000. Atât de mult?
Aproximativ. Mă tem că mie îmi iese cu o mie mai puțin.
Contabilul pe care îl vei aduce ne va putea oferi o cifră reală.
A expirat ora, Whitey. Hai să nu mai lucrăm.
Ce crezi că vor spune cei din conducere despre intenția ta de a cumpăra National Weekly?
O să am eu grijă de ei.
Mă gândeam doar.
Probabil Underwood, așa de viclean cum îl știu, încearcă doar să mă amăgească.
- Oh, doar nu crezi asta? - Ba da.
Așteaptă să vadă dacă o să cumpăr sau nu,
iar apoi le trimite și celor de la Hanson House o ofertă,
iar aceștia vor plăti de două ori mai mult decât ne permitem noi,
și asta numai ca să mă împiedice pe mine să dețin o revistă de cinci cenți.
Mă întreb.
Da? Dă-mi-l la telefon.
Este Harrington din Havana.
Alo.
Bună, Hal. Te mai doare stomacul?
E bine.
De fapt nici nu mă mai doare.
Dar acum am altă problemă,
și nu este durerea de stomac.
Medicul spune că este apendicită,
și în 20 de minute
o să mă opereze.
Îmi pare rău că s-a întâmplat într-un asemenea moment, VS,
tocmai când a început conferința.
Nu-ți face probleme, Hal.
Relaxează-te și nu te grăbi să te întorci.
Mai stai acolo încă două săptămâni, în vacanță. O să-ți facă bine.
În regulă. Ține-mi pumnii. La revedere.
Nu-mi vine să cred că are apendicită.
Și numai ieri, era aici, se plângea de durere de stomac.
Cine îl va înlocui la convenție?
Nu știu. Cred că o să-l trimit pe Miller.
VS, cred că ar fi o idee bună să mergi chiar tu.
Eu? N-am mai făcut asta de ani de zile. Avem de lucru.
Știi că Underwood e la convenție.
Oh, bineînțeles, de ce nu m-am gândit și eu? Sigur că e acolo.
Dacă grijile tale în legătură cu cei de la Hanson House sunt întemeiate,
ar fi chiar indicat să mergi și să-l spionezi un pic, nu crezi?
Whitey, ești varianta modernă a lui Mata Hari.
O să am o scuză că sunt acolo.
Rezervă-mi un loc în primul avion spre Havana.
Și sun-o pe doamna Stanhope. Spune-i să-mi pregătească bagajele.
Da, domnule.
- La revedere, Ellen. - La revedere, doamnă.
Aștept telefonul ăsta de două săptămâni.
Aveam totul pregătit.
Știam ce am de împachetat. Aveam totul în minte.
Am un motiv special pentru care vreau să merg în această călătorie.
De ce?
Păi, ne-am certat, de fapt a fost doar o mică neînțelegere. Și a fost doar din cauza mea.
Iar apoi tu ai fost așa de ocupat și n-am avut șansa să mă revanșez față de tine.
Vreau să fie ca a doua lună de miere.
Oh, iubita mea.
Linda, uneori stau în acest birou și mă gândesc la noi doi.
Și încerc să fiu foarte sincer.
Și uneori îmi spun...
De ce crezi că ești îndreptățit să o ai pe Linda?
Ești destul de bun pentru ea?
Iar apoi îmi spun... Nu, nu sunt.
Dar apoi mă întreb... Cine este îndreptățit să o aibă pe Linda?
E cineva destul de bun ca să o merite?
Răspunsul e "Nu".
Și iar mă gândesc...
Sunt la fel de puțin îndreptățit să te am, ca oricine altcineva,
așa că trebuie să prețuiesc ceea ce am.
Și asta fac.
Și crezi că mă prețuiești suficient?
Dacă o să mă părăsești vreodată, o să îți dai seama cine a ținut mai mult la cine.
Cât timp stăm în Havana? O săptămână?
Nu.
Oh, nu-mi pasă. Putem să rămânem și mai puțin.
N-o să mai dormim deloc.
Linda.
Harrington își scoate apendicele în Havana, chiar în momentul ăsta,
și cineva trebuie să îi țină locul la convenția de publicitate.
Să nu-mi spui că nu mă iei și pe mine.
Dar, draga mea, asta nu este călătoria pe care o plănuiam pentru noi doi.
O să facem călătoria cu altă ocazie și nu doar pentru două zile, ci pentru două săptămâni.
Nu mă deranjează că va fi doar două zile. Eu vreau să merg acum.
Ia-mă cu tine, Jake.
Dar, draga mea, nu voi avea timp pentru tine.
Voi fi la convenție în timpul zilei
și cu Underwood spre seară.
Nu am nevoie de foarte mult timp.
Vreau doar să te privesc timp de cinci minute, în fiecare zi, în timp ce te bărbierești.
Iubito, o să-mi fie așa de dor de tine.
Sună-mă în fiecare zi.
La ora 7:00.
De două ori pe zi.
De două ori.
Pe aici, vă rog.
- Luați loc, domnule Jenkins. - Mulțumesc.
E vorba despre o slujbă de auditor, la domnul Stanhope.
Ai ținut vreodată contabilitatea altor conturi decât cele ale unei companii?
Da, doamnă. Am lucrat pentru Domnul Harold Stone, cel de la magazin.
Am recomandare din partea lui.
Cei de la agenție mi-au spus că ultimul tău loc de muncă
a fost la o companie de publicitate. Cum se numea?
Hanson House.
Cât timp ai lucrat pentru ei?
Două săptămâni.
Am lucrat doar pentru această perioadă. Eram mai mulți acolo
care aveam sarcina să adunăm date despre cei de la National Weekly.
Ce presupunea munca?
Inițial am crezut că trebuie să facem balanța de plăți, dar nu a fost tocmai așa.
A trebuit să calculăm profitul tuturor noilor agenții din țară,
și apoi să verificăm cifrele obținute din publicitate în ultimii doi ani,
ca să ne putem da seama care e profitul lor,
fără să fi avut informații despre valoarea reală a contractelor lor.
Da, înțeleg. Așa se obișnuiește. Și noi facem la fel.
Da, doamnă.
Poți să începi de mâine. Domnișoara Conners te va conduce la contabilitate.
Mulțumesc, doamnă.
Află la ce oră ajunge domnul Stanhope în Havana.
Încă nu a ajuns. S-ar putea ca avionul să aibă întârziere.
Un moment, vă rog.
Domnul Stanhope a ajuns. E în drum spre cameră.
- Rămâneți la telefon? - Da.
Oh, mă scuzi un moment, Mary?
Da. Alo.
În regulă. Fă-mi legătura.
Alo?
Da. Bună, Whitey. Ce s-a întâmplat?
Poftim?
Ce alt motiv ar fi avut?
Ar fi putut obține informații despre tiraj de la poștă,
dar au verificat toate datele la fel cum am făcut și noi.
Ai dreptate.
Rămâi la telefon.
- Doriți niște fructe, domnule? - Nu. E în regulă, băieți.
- Mulțumesc. - Mulțumesc, domnule.
- În regulă, băieți.
Whitey, nu ți-e teamă de zborul cu avionul?
Oh, nu.
Ia toate hârtiile din seif și vino cu primul avion în Havana.
Underwood este aici, nu la New York.
Și grăbește-te, drăguțo.
- Cum a fost? - A fost OK.
Oh, Doamne.
Whitey, i-ai adus mesajul lui Garcia, ca de obicei.
Mi-am făcut datoria, domnule. Dar ce va face Garcia acum?
Se va purta ca atare, domnule.
În mod cert, Underwood a încercat să-i "descoase" și pe cei de la Hanson House, bătrân afurisit.
Tu și cu mine vom încerca să remediem această situație.
O să-l dăm gata.
- Chiar aici în deșertul din Havana. - Cum, VS?
Dacă îți fac rost de toate mașinile de scris, de o duzină de dactilografi,
care vor fi gata să își dea viața pentru cauza noastră,
crezi că vei reuși să finalizezi contractul
astfel încât să îl putem prezenta lui Underwood mâine seară?
- Va trebui să fie gata. - Asta e tot ce am vrut să știu.
Dar tu cum te simți? Ești obosită? Ți-e foame?
Nu știu. Cât e ceasul?
- 1:00. - Atunci mi-e foame.
- Camera domnișoarei Wilson. - Da, domnule Stanhope.
Oh, bună, Tom.
Nu am crezut că voi avea ocazia să te mai văd pe la o convenție, Van.
Iată-mă. Sunt acolo unde mă cheamă afacerile.
Domnișoară Wilson, permite-mi să ți-l prezint pe Tom Axel, din partea Hanson House.
- Nu-i nevoie să fii amabilă cu dânsul. - Bună.
Bună. Am vorbit cu dumneavoastră la telefon.
- Da, îmi aduc aminte. - Ne vedem mai târziu, Tom.
- Pe curând. - Pe curând.
Afacerile sunt acolo unde le poți găsi, în mod sigur.
E ora 8:30. La ce oră începe filmul?
- Mai bine sună. - Da, trebuie să mă grăbesc.
Nu poți folosi telefonul. Așteaptă să o sune cineva.
- Oh, ar fi trebuit să sune la ora 7:00. - Dar încă nu a sunat.
Pentru a reveni companiei fondatoare.
Oh, nu mai pot să fac nimic Whitey.
Sunt istovit.
- Ai grijă cu hârtiile acelea. - Bine.
Mai bine te-ai odihni.
4:00. Patru ore de somn, mic dejun,
discurs la ora 9:00 și înapoi la treabă la ora 11:00.
- Crezi că vom termina în seara asta? - Cred că da.
Ar fi bine să dormi și tu.
O să mai bat la mașină niște foi.
De ce nu pot face ei lucrul acesta?
Sunt niște documente pe care nu cred că ar trebui să le vadă.
Isteață fată.
Mergi mai bine la mine în cameră.
Bine.
- Noapte bună și bună dimineața. - Somn ușor.
Meseria mea în domeniul publicității,
reprezintă o contribuție la civilizația americană,
o contribuție importantă.
Fiecare familie are o mulțime de nevoi.
Nevoi pe care nu le-ar fi avut,
fără influența benefică...
- Când mergi acasă? - Mâine dimineață.
- Aș vrea să ne întâlnim în seara asta. - De ce?
În legătură cu ceva important.
Din câte știu, consiliul de conducere nu se întâlnește decât marțea viitoare.
Nu am nevoie de acordul lor.
E bine la 7:00?
La revedere.
- La revedere. - La revedere.
Și 15 minute de pauză.
- Ar trebui să dormi, Whitey. - Oh, nu mai sunt obosită acum.
Am fost acum patru sau cinci ore,
dar acum nu cred că voi mai dormi vreodată.
Știu de ce ai nevoie. De o băutură tare.
Este ceva în ea.
Mult noroc, VS.
Mulțumesc, Whitey. Mulțumesc pentru tot.
E totul o chestiune de psihologie, JD.
Dacă merg la ei marți și le spun că am încheiat deja afacerea,
o vor accepta ca atare.
Dar dacă le voi prezenta doar intenția de a cumpăra revista,
vor începe să discute, să se certe, să își facă griji, iar apoi...
N-o să ajungem la un rezultat final niciodată.
Știu asta, JD. S-a întâmplat de multe ori.
Da, dar să stăm într-o cameră de hotel și să încheiem o afacere așa de mare ca aceasta...
- Avocații firmei sunt în New York. - La ce bun sunt avocații?
Încheiem afacerea.
Pot să vă țin companie, doamnă?
Ce s-a întâmplat, VS?
Mă bucur pentru tine.
Știu, Whitey.
Câte pahare a băut domnișoara?
- Patru, domnule. - Patru?
Adu-mi și mie un whisky, deocamdată.
Whitey, în seara asta ar trebui să ne relaxăm.
Persoana nu răspunde. Să mai încerc?
Da, vă rog.
- Probabil crezi că m-am îmbătat, nu-i așa? - Nu.
Păi eu chiar m-am îmbătat.
Îți mulțumesc pentru o seară minunată.
Mulțumesc.
Noapte bună.
Nu bună. Doar dreaptă.
Nu cred că ar trebui să îmi las foile împrăștiate.
De ce nu te întinzi? Ești un pic amețit.
Poartă ghinion să te urci în pat cu pantofii în picioare, dar nu am am de ales.
Am băut cam mult.
Da, așa e.
E o idee bună. Ar trebui să pleci.
Cred că o să iau ceva de mâncare.
Trimiteți o cană mare de cafea și un sandwich.
Da, domnule Stanhope.
Domnul Stanhope poate prelua legătura cu New York-ul acum.
Doamnă, puteți prelua legătura cu Havana?
Da.
Alo?
O să aștept.
Da.
Alo?
Chiar și în Havana.
- Persoana e la telefon. - Ați pierdut legătura?
Cred că da. Un moment, vă rog.
Da?
Ați pierdut legătura cu New York-ul?
Este un telefon de la New York.
Poftim?
Linda. Fă-mi din nou legătura.
Vă rog restabiliți legătura cu New York-ul.
Numărul este Regent 4-1-6-4-4.
Linda. Linda! Mă auzi? Răspunde-mi.
Centralistul din New York îmi spune că numărul nu funcționează.
Îmi pare nespus de rău.
Nu-i nimic, Whitey.
- Noapte bună. - Noapte bună.
Bună dimineața, domnule. Mă bucur să vă văd înapoi.
- Simpson, doamna Stanhope s-a trezit? - Da, domnule.
I-am dus micul dejun acum 20 de minute.
Bună dimineața, Ellen. Unde este doamna Stanhope?
Este în baie, domnule.
Spune-i că o aștept jos, să luăm micul dejun.
Doamna Stanhope a luat deja micul dejun.
Cred că Simpson vă va servi micul dejun în sufragerie.
Spune-i doamnei Stanhope că m-am întors și aș vrea să o văd.
Da, domnule.
- Bună dimineața. - Pleci undeva?
Da, am o programare la coafor, la ora 9:30.
E cam devreme pentru tine.
Știi cum sunt coafezele, foarte arogante.
Accepți ceea ce ți se oferă.
Iei cina acasă, în seara asta?
Bineînțeles.
- Da, doamnă. - Simpson...
Spune-i lui Molly să pregătească cina doar pentru o persoană.
Nu am timp să-i spun eu. Mă grăbesc.
- Da, doamnă. - Linda.
Vreau să vorbesc cu tine înainte de a pleca.
- Nu mai poate aștepta? - Nu, nu mai poate.
Linda, de ce te porți așa?
- Eu mă port așa? - Trebuie să mă asculți.
Helen Wilson a venit în Havana la o zi după ce am sosit eu.
A aflat ceva despre...
Despre afacerea mea cu National Weekly. Am preluat controlul asupra National Weekly.
Și e cea mai mare afacere pe care am făcut-o până acum.
Și circumstanțele au fost de așa natură,
că am fost nevoit să închei afacerea în Havana.
Noi am descoperit că cei de la Hanson House...
Îi știi, nu?
Aveau și ei intenția de a cumpăra revista.
Și Underwood, el e patronul...
De ce nu încerci să înțelegi? Pot să-ți explic totul.
Este foarte clar.
Foarte clar.
Nu vrei să crezi nimic din ceea ce îți spun, chiar dacă e adevărul?
Încă nu m-ai lămurit în legătură cu un singur lucru.
Ce căuta domnișoara Wilson, în camera ta, la ora 2:00 dimineața.
Linda, știu că pare destul de rău. Știu asta.
Și nu te învinovățesc pentru ceea ce simți acum.
Dar, crede-mă, domnișoara Wilson este complet nevinovată.
Îmi pare rău.
Dar asta cred.
Linda.
Oh, Linda, draga mea.
Bună, Mimi.
- Poți să mă găzduiești pentru câteva zile? - Desigur.
O să fie o plăcere să te am la mine.
- Și Van? - El nu va veni.
Oh, Mimi, ai avut dreptate.
Oh, sunt așa de nefericită.
Secretara?
Da.
A fost la Havana cu el.
Pe mine n-a vrut să mă ia, deși l-am implorat.
Iar apoi nu m-a sunat două zile.
Și când l-am sunat eu, la ora 2:00 dimineața,
ea a răspuns la telefon.
Era în camera lui, la ora 2:00 dimineața.
Oh, săraca de tine. Bieții de voi.
E groaznic.
Dar nu trebuie să fii prea aspră cu el.
El te iubește.
Mă iubește? Tu numești asta iubire?
Draga mea, bărbații sunt toți la fel.
Sunt atât de capabili, înțelepți, onorabili când e vorba de unele lucruri,
și în alte situații se comportă ca niște copii obraznici.
Nu poți să învinovățești un băiețel că a furat o bomboană,
dacă îl lași singur într-o cameră, cu cutia plină de bomboane, nu-i așa?
Ești absolut sigură că este ceva între ei? Nu ai nicio îndoială?
Așa e?
Nu, nu am nicio îndoială.
Nu.
Dar m-am gândit că poate tu, mama lui...
Ca și mama aș fi dorit să nu fie adevărat.
Dar o femeie, în camera de hotel a unui bărbat
la ora 2:00 dimineața...
Aș putea ierta o aventură de moment, neașteptată,
dar totul a fost planificat, aranjat.
În noaptea dinaintea plecării la Havana, și cu două nopți înainte
mi-a spus cât de mult mă iubește.
La ce se gândea?
Cum a putut să-mi spună lucrurile pe care mi le-a spus, fiind cu gândul la ea...
Oh, copila mea. Drăguța de tine.
Domnul Campbell la telefon.
Domnul Campbell? Nu cunosc niciun domn Campbell.
Oh, poate e omul de la depozit. Scuză-mă, Joan.
Alo?
Ți-am spus să nu suni, Van.
Nu vreau să vorbesc cu avocații tăi, Linda. Vreau să vorbesc cu tine. Am dreptul la asta...
Bună ziua, doamnă Stanhope.
Bună ziua. Este pregătită doamna Carstairs?
Va veni într-un minut. Nu vreți să luați loc?
Mulțumesc.
N-o învinovăți pe Joan. Eu i-am spus s-o facă.
Van, ne pui într-o situație neplăcută.
Linda, nu mi-ai dat niciodată o șansă.
- Te rog, Van... - Linda, distrugi ceva
ce niciunul dintre noi nu va găsi în altă parte.
Noi ne iubim, Linda. Știi asta. Nu foarte mulți simt o asemenea dragoste.
Linda, încă mă iubești.
Știu asta. Nu poți să negi.
Te rog, Linda. Avem nevoie unul de altul.
Nu mai pot continua așa.
Nu știu dacă mai vreau.
Nu știi cât de încântați sunt angajații în legătură cu afacerea.
- Abia așteaptă să înceapă. - Alo?
Nu știu cine este Hanson House...
În Ile de France?
Oh, doamna Stanhope.
Îl iau.
Da?
Doamna Stanhope dorea o cabină în exterior, dar nu am avut niciun loc disponibil.
Cineva tocmai și-a anulat rezervarea.
Pot să-i mut bagajul în cealaltă cabină?
Vă dau numărul la care o puteți găsi.
Butterfield 8-2-0-8-5.
Cu plăcere.
VS, acum ai sub conducere un tiraj de aproape 6 milioane.
Ce îți mai poți dori de la viață? 10 milioane?
Îmi pare rău, băieți, dar am ceva de făcut.
Haide, Frawley. Am mai fost dați noi afară și din alte birouri mai de soi.
De niște scoțieni mult mai de treabă.
- Alo? - Whitey?
Ce vrei, Dave?
M-am gândit să îți dau un telefon.
Trebuie să plec, Dave. Îmi pare rău.
Vreau o rezervare spre Bermuda, pentru mâine.
Dacă nu e niciun vapor pentru mâine, faceți-mi o rezervare pentru poimâine.
Ai fost vreodată în Bermuda, Whitey?
- Nu, nu am fost. - Este un loc liniștit.
Ai vrea să mergi?
Am nevoie de cineva cu care să vorbesc, de cineva înțelept.
Da.
Rezervați o cabină.
Ar fi bine să aduni toate astea.
Am o întâlnire cu avocații mei. Mă întorc mai târziu.
Da.
Aș putea să trimit scrisoarea asta cu vasul Ile de France, astăzi?
Nu, e prea târziu. Va pleca într-o jumătate de oră.
Deci nu are niciun rost să o trimit prin curier rapid?
Nu.
Vreau să trimit prin curier rapid.
Vă costă 13 cenți.
Doamnă, v-ați uitat restul.
Vasul French Line Pier. Grăbiți-vă, vă rog.
Debarcarea cei care rămân la țărm!
Vreau să vorbesc cu tine.
- Plecăm în câteva minute. - Durează doar un minut.
- Nu sunt deloc interesată. - Vei asculta ce am de spus.
Soțul meu mă iubește. El este nevinovat.
Vrei să mă reîntorc la el. Ce altceva?
Dar nu vreau să te întorci la el. Sper să nu te mai vadă niciodată.
Ești foarte directă.
La mal, toți cei care debarchează.
Mai bine ai pleca.
Dacă îl părăsești acum, nu-l vei mai avea niciodată.
M-am gândit la asta.
Se va simți singur.
Dar viața lui nu se va sfârși aici.
Și când își va reveni, va apela la femeia care e lângă el.
- Și știi cine va fi. - Da, știu.
Mâine plec cu el în Bermuda, ca și prietenă. Dar lucrurile ar putea evolua.
În curând va dori să îmi facă cadouri.
Așa începe întotdeauna.
Și apoi va fi prea târziu..
Dacă nu face el primul pas.
Nu îl voi părăsi.
Mai ai doar un minut.
O să mă mulțumesc cu ce voi avea, dar voi încerca să îl fac fericit.
Nu va fi la fel de fericit cum a fost, nu atât de fericit pe cât l-ai putea face tu,
dar o să fie așa de fericit cât l-ar putea face oricine altcineva.
Mai vrei să pleci?
Da.
Ești o fraieră, dar mă bucur că asta ți-e decizia.
La țărm toți cei care rămân.
Unde ai fost?
M-am gândit să trimit scrisorile în seara aceasta. Am fost la poștă.
- Ai mâncat ceva? - Nu.
Nici eu. O să luăm ceva mai târziu.
- Scuză-mă. - E în regulă, Anna.
Știi ce ar trebui să faci mâine? Să ieși în oraș,
și să îți cumperi diverse lucruri, cum ar fi haine de vară.
Trece-le în contul meu.
Nu pot să fac asta, VS. Am destule haine.
Nicio femeie nu are întotdeauna suficiente.
Mai bine aș face încă o copie.
Linda.
Van.
Whitey!
Sunt aici de trei nopți.
Aceasta a fost cea mai lungă ceartă pe care am avut-o.
Doamne, toate certurile și grijile pe care și le fac oamenii,
sunt cauzate de un singur fapt.
Nu au încredere unul în celălalt.
Mi-am dat seama de lucrul acesta.
Nu căuta probleme acolo unde nu sunt,
pentru că s-ar putea să le creezi chiar tu.
Ai încredere în cineva.
SFÂRȘIT
Revizuire text ȘTEF IONESCO