- Залегнете!
Не можете да направите това!
Стой долу по дяволите!
- Не мърдай!
Ще ви пречукам, по дяволите!
Какво по дяволите ти става?
Той си го изпроси.
Пишеше на телефона си.
- Залегни!
- Луд ли си?
- О, какво?
- Видя ли това?
Ти си шибан идиот!
Събуди се по дяволите.
ДОНЕСЕТЕ ГО МЪРТЪВ
- Прелестно.
- Свеж въздух.
- Хей.
Хей, върни се тук.
- Килиан!
- Добре, добре.
- Не съм глух.
Ще ми помогнеш ли с него, по дяволите?
Мъртъв ли е?
- Няма значение.
Той няма да остане в тази кола.
Помогни ми да го измъкна от тук.
- О, здравей Лиса.
- Килиан!
- Добре, добре.
Не виждам защо трябва да правиш това.
Ще ти покажа едно шибано нещо.
- Хайде.
Хайде голям човек.
- Мъртъв ли е?
Може би е по-добре така.
Млъкни по дяволите.
- Хайде.
- Да го вкараме вътре.
Ще направя място за него.
- Сложете го тук.
Не е най-хубавото място за излет, нали?
Ако няма да помогнеш, човече.
Добре тогава, майната му на тези глупости.
Аз не съм лекар.
Не съм виновен, че е ранен.
- Просто ...
- Млъкни, тогава.
Имам медицинска чанта.
Оставих я в другата стая.
- Мамка му!
- О, Исусе.
За какво, по дяволите, имаш всичко това?
Куршумът излезлязъл ли е?
- Да!
Изглежда така, сякаш е излязъл.
- Късметлия.
- Добре.
Трябва да почистя раната му и да спра кръвоизлива.
- Защо?
Мислиш ли, че си лекар с всичко това?
Знам, че ще умре от кървозагуба , ако не го направя.
Мислиш ли, че можеш да го зашиеш?
- Не, добре.
Какво искаш да направя?
- Ще ти помогна.
- Да.
Това просто не е правилно.
- Не, не е.
Трябваше да го оставим.
- Хей ти, излез.
- Излизай.
- Веднага.
- Мамка му!
Трент ще се ядоса.
Е, какво има старче?
- Какво?
Ще застреляш невъоръжен човек?
Дяволски си прав, ще го направя.
Какъв ти е проблема?
Ти си моят шибан проблем.
Всичко е по твоя вина.
- Защо?
- По дяволите!
Не бях аз този, който не обърна внимание
на охраната.
- Беше Джеф.
Наистина трябва да помислите два пъти кой какво заслужава.
Никой не трябваше да умира.
Всеки го прави някога.
Да, правилно те разбрах.
- Хайде.
Не бъди задник.
Тези хора бяха невинни.
Трябва да сме професионалисти
така че, по дяволите, дръж се като такъв.
Просто ми върни пистолета, става ли?
- Давай, задник.
- Ето ни, Уилоу.
- Ето, скъпа.
Надявам се не ви прекъсвам заради това, че съм тук.
- Къде са другите?
- Вътре.
Взехте ли стоката?
Да, но на каква цена.
- По дяволите!
- Хайде скъпа.
- Добре ли си Уилоу?
- Обичам те скъпа.
Може би трябва да пуснеш този пистолет, Алекс.
- Хайде човече.
Не, не знам какво се е случило.
Просто си мисля, че може би е по-добра идея,
ако просто оставиш пистолета, човече.
Просто помисли защо сме тук, защо правим това.
Това е последният ти шанс.
Просто, по дяволите.
Поне получихме ли това, за което дойдохме?
- Да, имаме го.
- Добре.
Добре нека видим.
- Хей!
Получихме каквото искахме.
Да, добре, получихме това, което искахме, Алекс.
Той е твоя отговорност.
Прави каквото искаш с този тип.
- Добре.
Какво, по дяволите, става тук?
- Притискай тук.
Мамка му, изплъзва се.
- О, добре.
- Ти се върна.
Пропускаш цялото забавление.
- О, мамка му.
- По дяволите!
- Съжалявам.
Чакай, все още имам нужда от ръката ти.
Изглежда денят е лош но хей, поне ти
пак си играеш на лекар, а?
Дръж го здраво този път.
- Това правех.
Той ли е единственият прострелян?
- Не. Да.
От нашите само един, но имаше и други жертви.
Е, какво стана?
Не си ли му казала?
Някой може ли да ви разпознае?
Някой видя ли ви лицата?
Почти никой не остана.
Какво му се е случило?
- На него ли?
Просто му се спи малко.
Хей, имам нужда от ръцете ти.
Няма да бъда щастлив, нали?
Не, не, няма начин.
И аз също имах толкова приятно пътуване.
Да, има хубави пътеки отзад
зад дерето.
Да, изглежда, че няма да имам много време
за разходка с Уилоу и това е
срамота.
- Добре.
Мисля, че това е всичко.
- Ще издържи ли?
Може би за известно време.
Искам да кажа, че ще трябва да го види истински лекар.
Той така или иначе има нужда от специализирана помощ.
Трябва да го закараме в болница.
Никой не отива никъде.
Има нужда от лекар.
Просто ни дайте нашата част.
Сам ще го заведа в болницата.
Не, не мога да направя това.
Можеш и ще го направиш.
Работата е свършена.
- Плати ни.
Всъщност, не, не мога и няма да го направя.
Работата не е свършена.
Ще трябва да почакате.
- Какво?
- Не.
Сделката не беше такава.
Всъщност, да, така беше, Алекс.
Сделката беше ние да свършим работата, да вземем диамантите,
и ти ни плащаш.
Е, ето ги диамантите.
Сега ни плати, по дяволите.
- Добре.
Добре, просто се успокой.
Чарлз, ще ти платят.
Просто ще трябва да почакате.
- Става ли?
Имаме малко повече от три часа, докато купувачът се появи.
Купувачът ще дойде. Ще му дам диамантите, и още нещо
и тогава всички си тръгваме богати.
- Разбрахте ли?
А дотогава нека се отпуснем, по дяволите.
- Става ли?
Ами ако умре преди това?
Рискът на професията.
- Това е гадно.
Трябва да го заведем на лекар.
Има ли нужда от шибан лекар?
- Ето ти телефона.
Хайде, вземи си телефона.
- Използваи го.
Избрах това място с причина.
Искате ли да знаете защо?
Защото да се обадиш на някого, не е опция.
И кога ще разберете в тъпите си глави,
че не винаги става това, което искаме.
Просто такива са обстоятелствата!
Всички оставаме тук,
и няма начин да дойде някой, за да получи помощ.
И, хей, съжалявам, че е прострелян.
- Наистина.
И наистина се надявам да не умре.
Наистина го искам по дяволите.
- Но ако умре,
така му е било писано.
Сега, като говорим за това
трябваше да е проста работа.
Не мисля, че трябваше да има стрелба
... и убити.
Това не трябваше да се случва!
- Не трябваше!
Ще ви кажа нещо.
Толкова сме близо до сключването на тази сделка,
че няма да рискувам с всички вас
да се държите като шибани ученици.
И така, ето какво ще стане.
Искам да ми дадете всичките си оръжия, имам предвид всичките.
Не те моля, Алекс.
Казвам ти, човече.
Дайте ми оръжията.
- Не ме дразни.
Имам само един.
- Хайде.
- Добре.
Това е добро начало, добре.
- Добре.
О, знаеш ли какво, Алекс?
И на мен ще ми трябват ключовете.
- Какво?
Ще ми трябват ключовете за колата, човече.
- Дай ми ги.
Бъзикаш се, нали?
Хайде човече.
Мислиш ли, че след като няма да ти се доверя за шибаните
оръжия, мислиш ли, че ще ти оставя ключовете за колата?
- Не, човече.
Знаеш ли какво трябва да направим сега?
Трябва да сме приятели.
Трябва да се успокоим.
Може би трябва да си направим и десерт.
Разкажи ни някакви шибани забавни истории.
- Хайде човече.
Няколко часа и сме готови.
Дай ми ключовете, Алекс.
Сега никой няма да си тръгне, нали?
На някои им провървя повече, на други по-малко.
- Добре.
Ще ми кажеш ли какво се случи,
или ще трябва да го питам?
Какво по дяволите?
Кой, по дяволите, ме удари?
Ще ви убия всички.
Давай, попитай го.
Той стреля първи.
Това ли е всичко?
- Хей.
И така, какво ще кажеш?
- Какво?
Каква е твоята версия?
Какво стана?
- А?
Трябваше да е проста работа, нали?
- Все още е.
Махни се от мен, човече.
Направих каквото трябваше.
- Наистина ли?
Направи ли каквото трябваше, по дяволите?
Защо го застреля?
Ти ми кажи защо!
- За Бога.
- Буден ли е?
- Не.
Все още е в безсъзнание от травмата.
Дано не получи гангрена.
Колко бързо става това?
О, имаме време.
Той ще се оправи, нали?
Имаме няколко часа.
Ще се оправиш, Джеф, ок?
- Все още диша.
- Той е добре.
Купувачът скоро ще бъде тук.
Той ще се оправи, по дяволите.
Но за теб не съм сигурен.
Какво по дяволите?
Аз съм единственият, който си свърши работата както трябва!
Майната ви на всички!
Никой ли не видя ченгетата, а?
Вие какво ослепяхте ли?
- Не!
Благодаря ти!
Аз съм единственият, който им попречи да натиснат алармата
и отвърнах на удара.
Проклетото лайно беше застраховано.
Трябваше просто да ни остави да го вземем.
Беше ти приятно да стреляш.
Съжалявам.
Не може ли просто човек да се наслаждава на работата си?
Не беше необходимо.
Кой, по дяволите, си ти, че да ми казваш, а?
- Или ти?
Ние си свършихме работата.
- И аз също.
Ще ти покажа как да си свършиш работа.
Хей, хей, хей!
- Стига!
- Престанете!
И двамата седнете.
- Става ли?
- Добре.
Сега, просто ви моля, ок?
Ще ви попитам, по дяволите.
Може ли да спрете с тези глупости за около два шибани часа,
докато се появи купувачът?
Имам предвид два часа.
- Хайде де!
Хайде, съгласни ли сте?
- Разбира се.
Значи сте съгласни, нали?
- Да.
- Хубаво.
- Добре.
- Това е добре.
- Добре.
- Добре ли сме?
- Добре, момчета.
Да пием за това.
Чакай малко, Алекс.
Това не е ли моето уиски?
Можеше да купиш повече.
Просто да изчакаме няколко часа.
- Добре.
- Наздраве!
- Ето.
- Наздраве.
- Добре.
Защо не пиеш с нас?
- Не съм жаден.
Знаеш ли какво?
Всъщност мисля, че ще пийна от неговата чаша.
Да, добре, той е малко прекалено стар за теб, не мислиш ли?
- Не бъди груб.
Преди два дни
- Благодаря ти.
Никога не слагат достатъчно сол.
- Да.
- О, да.
- Господи
Ти, ще ядеш пържени картофки с кетчуп
или кетчуп с пържени картофки, Джеф?
Това е разковничето.
Хей, момчета, вижте това.
След тази работа, знаете ли какво ще направя с парите ми?
Ще си купя ресторант, в който да сервирам само пържени картофи
с кетчуп.
Ами ти, старче?
Няма ли да удариш едно за кураж?
- Не.
- Защо?
Може да ти помогне за стреса.
- Аз ще карам.
- Не ми трябва.
Както кажеш пич.
Човече, какво правиш, човече?
- Махни това.
- Какво?
Обичам да персонализирам гардероба си.
Сериозно ли си, човече?
Махни тези глупости, човече.
- Внимание.
- Тя се връща.
- Исусе.
- Каква шапка!
Как, по дяволите, наричаш това?
Няма да разбереш.
Как беше там?
Тихо, няма много клиенти, но има какво да се види.
Е, не толкова готино, колкото пратката с диаманти,
която пристига утре.
- Охрана?
- Двама.
- Въоръжени ли са?
- И двамата.
Знаете ли,
свидетелите могат
да ги разпознаят по акцента.
- Млъкни.
- Добре де.
Те така или иначе няма да говорят, а той ще бъде в колата
през цялото време.
Не вярвам на това.
- Така ли?
Е, аз им вярвам.
Така че те остават.
Можеш да напуснеш.
Никой не те кара да правиш това.
И ако нямаш нужда от парите, просто си тръгни.
- Мамка му!
- Всичко ще бъде наред.
- Влизаме.
- И излизаме.
Пет минути максимум.
Точно така, скъпи.
- Пет минути.
Хей, пет минути ад.
Но след това, години комфорт.
Е, и пържени картофи.
Не си поканен в моя ресторант.
Майната ти на теб и твоя скапан ресторант.
Не искам, Килиан, човече.
- Килиан!
- Какво?
- Мамка му!
- О, Боже.
- Хайде, Трент.
- Не, пусни ме!
Какво направи, момче?
- Нищо!
О, Боже, главата ми ще се пръсне по дяволите .
- Какво стана?
- Хайде.
- Помогни ми да стана.
- О, мамка му.
Хваниме за ръката ми.
- Килиан!
- Какво?
- Помогни ми, брато.
Пич, ти ще умреш.
Просто лежи и мълчи там.
По дяволите боли.
- Добре.
- Почакай.
Ще видим, ще видим дали Лиса може да ти донесе нещо.
- Лиса?
- Лиса!
Къде са проклетите диаманти?
- Лиса!
Къде са проклетите диаманти?
- Къде са?
- Нещо?
Може би твоето момиче ги е взело.
Къде по дяволите е Алекс?
- Изчезнаха ли?
- По дяволите!
Те са саботирали сейфа.
Какво мислите, че се случи?
- Очевидно е.
- Бяхме упоени.
Копеле, как можа да направи това?
- Всички сме тук.
Хей, да не прибързваме с изводите.
- Имал е помощ.
- Кой?
- Кой не е тук?
Тази малка кучка.
Хей!
Не отивай там още.
Не знаем какво се е случило.
Не говори така.
Знаем достатъчно.
- Не, не е.
Не знаем какво се е случило.
Е, отвори си проклетите очи Трент.
Бяхме дрогирани.
Диамантите ги няма.
- Няма ги!
Може би чукаш тази кльощава кучка...
- Пусни го.
- Веднага!
Само внимавай какво говориш за дъщеря ми.
Трябва да си върнем тези диаманти.
- Добре.
- Имам план.
Добре, това е твоята спирка.
- Слизаш тук.
Хайде да вървим.
- Да тръгваме.
- Хайде.
Добро момиче, хайде.
- Хайде, момиче.
- Хайде.
- Къде отиваш?
- Добро момиче.
Хей, няма ли да ме развържеш?
- Хей, задник.
Можеш да ме изчакаш.
- Помогни ми.
О, хо-хо, хубаво.
Да, това са моите бебчета.
- Няма да ме подведат.
Ами ако са тръгнали по пътя, а не по пътеката?
- Няма значение.
Уилоу ще ги проследи по следите.
Прекият път ще ги отведе по-бързо от планината.
Само две ли имаш?
Да, моя и на Лиса.
Все още мисля, че тя е замесена.
Не ме интересува какво мислиш.
Просто я върнете.
Върнете я невредима заедно с диамантите.
- Разбрахте ли ме?
- И Алекс също?
- Не!
Убий го, по дяволите!
Убий го безмилостно!
И без съжаление!
И после ми го донесете мъртъв.
Ясно? И ми донесете трупа му тук.
Искам да го смачкам.
И да се изплюя на него!
Искам да му извадя шибаните очи
и да ги сложя в игрален автомат.
И останалото можем да го хвърлим на кучетата.
- Правилно.
Би било по-лесно с оръжия.
Слагането на оръжията в сейфа беше тъпа идея.
Не искам да споря с теб точно сега, става ли?
Просто отидете и вземете нашите диаманти.
- Съгласни ли сте?
Сигурен съм, че сте използвали някое от тях преди.
Веднъж или два пъти.
- За теб.
Има ли оръжия за мен?
Разбира се, че има.
- Това е за теб.
Сигурно се ебаваш.
- Първи канал.
Защо не дойдеш с нас?
Не мога да направя това.
Има по-важни неща в този сейф от диамантите.
- Но вие?
Отивайте да ги вземете.
Можеш ли да свалиш това?
- Не.
Защо ми помогна там?
- Какво?
В хижата, защо ми помогна?
Когато видях какво правиш, разбрах какво става.
- Не съм тъпа.
Можеше да ги предупредиш.
Мислех си за това.
Лесно можеше да го направиш.
Освен това, като използваш тези хапчета,
можеше да ги е убиеш.
Но видях шанс да се измъкна, да избягам от това, което идва,
и го взех.
Мислех си как ще завърши това и хепиенд не видях.
- Защо го направи?
Искаш всички пари за себе си, така ли?
- Имам дългове.
Хората ще дойдат да търсят тези диаманти.
Знаеш това, нали?
Моля те, просто свали това шибано нещо.
- Не.
Ти си такава досадница.
Джеф, жив ли си?
- Да.
Все още мърдам, шефе.
Това е добре, човече.
Това е много добре.
Така че, хей, слушай.
Искаш ли да ми помогнеш да отворя този сейф?
Да, няма проблем.
- Заемам се.
Е, накъде ни водиш?
При мой приятел.
- Той ме чака.
- Имаш приятел?
- Той има ли кола?
Може ли да ни откара далеч от тук?
За мен, не за теб.
Но аз ти помогнах.
Да, и можех да ти оставя задника там.
Да, а аз можех да кажа на баща ми какво правиш.
Той щеше да те убие задник,
така че бъди малко по-добър с мен, ок?
- Трент ти е баща?
- Да.
Тогава защо те въвлича в нещо толкова опасно
като това?
- О, знам защо.
Казах му да не прави това, но той каза, че го прави за мен.
- Защо?
Прецаках се, изпаднах в неприятности.
- Чакай, спри!
- Арестувана си.
Ръцете зад гърба.
Нищо не можех да направя.
- Бях обречена.
Така че татко реши да свърши тази работа, за да се грижи за мен.
Радвам се, че не съм родител.
- По дяволите.
- Джеф?
- Да.
Хей, човече, ще дойдеш ли тук
да ми помогнеш или какво?
- Да.
- Ей сега шефе.
- Разбрах, шефе.
- О,Боже!
- Ела тук.
- Успокой се.
Всичко е наред.
Е, ще ти кажа какво можеш да направиш за мен.
Можеш да ми кажеш какво точно се случи.
Можеш ли да го направиш?
- Хайде.
- Хайде, Уилоу.
- Да тръгваме.
Трябва да се движим.
Не е нужно да бъдеш толкова груб с нея.
Уилоу е добър кон.
- Тя твоя ли е?
- Да.
Баща ми я взе за мен , когато беше малка кобилка.
Не съм прекарвала толкова време с нея, колкото трябваше.
Е, щом е твоя, защо не се погрижиш за нея?
Е, Уилоу, време е да те пуснем, момиче.
- Какво?
- Защо?
Те ще следват следите й, а ние ще тръгнем насам.
- Хайде.
- Да тръгваме.
Те няма да я наранят.
Те преследват диамантите, не коня.
Лиса, трябва да тръгваме.
- Хей.
- Хей, чакай!
- Исусе, момче.
Защо ни изплаши така?
Едва не получих инфаркт.
Вие, глупаци, щяхте да ме застреляте.
Момче, говориш небивалици.
Чакай, изстрелът ми мина ли покрай теб?
- Ужасно съжалявам.
- Извинявам се.
Опитвах се да уцеля еленът.
- Е, пропуснахте.
- Знам.
Предполагам, че съм просто не уцелих.
- Да, със сигурност.
Синко, съжалявам за случилото се.
Не исках да те нараня.
Ела, пийни с нас.
Какъв калибър е пушката?
- 308?
- Това ли?
- 223.
- Хубава е.
Повалила е много елени.
Здравейте, госпожо.
Лейди, добре ли сте?
Проблеми ли имате?
- Проблеми?
- Не, не.
- Добре сме.
Всичко е наред..
Ние... всичко е наред.
Да, обичам в гората не само елени да ловя.
Вие, момчета, знаете какво имам предвид.
Да, разбира се.
Кажете ми, виждали ли сте други ловци или хора тук?
- Не.
Вие сте първите хора , които видяхме.
- За два дни?
И знаете ли, наистина трябва да си вземете по една от тези цветни жилетки.
- Да.
Вижте проблемите, които вече причинихте днес.
Както казваше мама, безопасността на първо място.
- Чакайте!
Къде отива той?
Трябва да помогнем на Ърл.
- Не, не я вади.
- Ще стане по-зле.
Добре тогава какво да правим?
- Върви ги хвани.
- Ще го направя.
Не е нужно да правиш това, Хейдън.
- Просто си върви.
- Ти гадно копеле.
Застъпих се за теб.
- Хайде.
- Да тръгваме.
- Помощ!
Защо се случи това?
Ърл никога не е наранявал никого.
За лед не сте ли чували?
Това е топло мамка му.
Кои сте вие бе хора?
Трябва да спреш да си играеш!
- Кой играе?
- Жаден съм.
Нямаме време за това.
Попитах, кои сте вие бе хора?
Трябва да тръгване.
- Хей, отпусни се.
- Не се притеснявай.
- Те са пеша.
- Ще наваксаме.
Това се случи, човече.
- Така стана.
А после стана кървава баня.
Казваш, че Килиан е застрелял пазача,
защото той е изпращал съобщение?
Просто се опита да каже на жена си, че я обича.
- По дяволите!
Добре, докъде стигнахте?
- Ей, хора?
- Готово ли е?
Извинявай, скъпа.
Още не, но сега си взех пушка.
Какво имаш предвид още не?
- Какво става?
Не се тревожи за това.
- Видяхте ли ги?
- Да, и двамата.
Те работеха заедно.
Имаха ли нашите неща?
- Така изглежда.
Между другото, Хейдън вече няма да ни помага, както винаги.
- Лиса добре ли е?
- Тя е добре.
- Е, побързайте.
Нямаме много време, докато нашият гост се появи.
- Прието.
- Край.
Знаеш, че не трябва да нараняваш дъщерята на шефа,
нали?
Тя открадна от нас.
Не давам обещания.
- Какво?
- Чу ли това?
- Те идват.
Можем ли да се скрием?
- Вземи това.
- Имам план.
Трябва да ми вярваш.
- Хайде.
Какво става банда?
Създаде ни много нерви.
Къде са диамантите?
Не изпадайте в паника.
Те са точно тук, скъпа.
Да крадеш от приятелите си не е много приятно.
Какво мога да кажа?
Аз се нуждая от тях повече от теб.
Не бях очаквала това от теб.
- О, така ли?
- И защо така?
Никога не съм казвал, че съм добър човек.
- Застреляй ги!
- Не по машините!
- Ти си мой!
Когато стреляш, стреляй по хората.
- Ще взема това.
Благодаря, че го задържа.
- По дяволите!
- Хайде.
- Да тръгваме.
Да се махаме от тук.
- Счупена ли е?
Тя простреля проклетата гума.
- Странно.
Можеше да ни убие.
Да, добре, това беше нейната грешка.
Добре, ще се върна.
- Къде отиваш?
За да взема стрелите си.
Поправи ATВ - то.
- Оправи го?
- Как?
Измисли нещо.
Сигурно се шегуваш.
- Мамка му!
- Хора, тук е Трент.
Някой да ми отговори.
- Все още не.
- Какво става?
Искам да кажа, хванахте ли ги?
- Скоро.
- Край.
Ще трябва да взема този.
- Побързай.
Зарина, по дяволите.
О, Исусе Христе.
Още ли не си мъртъв?
Спокойно сега.
Трябва просто да се отпуснеш и да дишаш.
- Ок?
Слушай, медицинската чанта на Лиса е още тук.
Искаш ли да вземеш нещо против болката?
- О, да.
Господи, да, моля те.
- Добре, изчакай.
- Хей.
Защо го е направила, човече?
- Лиса.
Защо го е направила?
- Ето.
- Добре.
Е, тя изглежда прави лоши избори през
целият й живот, честно казано.
Направих всичко за нея.
Искам да кажа, тя е лекар.
Е, беше лекар, но е трудно да
да лекуваш хората,
ако се дрогирваш.
Знаеш, какво имам впредвид.
Скоро ще се почувстваш по-добре.
- Ей, човече.
- Хей, хей, хей.
- Ами ти, човече?
Какво ще правиш, когато я видиш отново?
Дръж под око този мъж.
- Какво мислиш?
Мисля, че имаш нужда от ударни инструменти.
Това казват всички барабанисти.
- Закъсня.
- Да.
- Имаше забавяне.
- Коя е тази?
- Никоя.
Е, имахме сделка, нали?
У теб ли са диамантите?
- Да.
- Хубаво.
- Много добре.
Тук има много повече, отколкото говорихме.
Можеш да ми платиш остатъка по-късно.
Точно сега имам нужда да ме закараш.
- Моля?
Всичко наред ли е?
О, да, всичко е наред.
Майтапиш ли се с мен?
- Не.
Предполагам, че това разваля групата.
Трудно се намира добър барабанист.
- Срамота е.
- Имахме сделка.
- Така ли?
- Но моето момче.
Виж, няма да мине номера със съчувствието, ясно?
Съжелявам за детето ти.
Това, което му се е случило е ужасно.
- Твоето момче ли?
О, той не ти ли каза?
Синът му е в болница.
Има нужда от бъбречна трансплантация или нещо подобно.
Виж, какви са шансовете той да успее така или иначе?
Около един на 50.
Имам нужда от тези пари.
И аз също имам сметки за плащане, приятел.
Един ден ще разбереш.
- Хвърли го.
Това е глупав ход, скъпа.
Сигурна ли си, че можеш да го направиш?
Защото ще гръмна приятеля ти по-бързо, отколкото можеш да мигнеш.
Кой каза, че ми е приятел?
Това е жестоко, скъпа.
- Харесвами.
Даже е някак секси.
Значи си готова да дръпнеш спусъка, заради диамантите?
Можеш да ме убиеш тук, точно сега.
- Направи го.
Застреляй този задник.
Така си и мислех.
По очите се вижда.
Веднага го видях.
Но аз нямам проблем.
- Мамка му!
Не можеш ли да стреляш?
- Шибан мерник.
- Бут!
- Ще я хвана.
- Ти хвани него.
- Съгласен.
Просто трябваше да ми дадеш диамантите.
Защо просто не умреш, Бут?
Работя по въпроса.
- Предполагам, че
няма да ми извикаш линейка.
Не изглеждаш добре приятел.
- Да.
- Съжалявам.
Мисля, че имаш около 1 на 50 шанс да оцелееш.
- Да.
Успех с детето ти.
- По дяволите!
Е, добре тогава.
Някой слуша ли?
- Тук е Трент.
- Килиан?
- Има ли някой?
- Чува ли ме някой?
- Хайде де.
- Добре ли е?
Кажи ми, че не си я наранила.
- Тя е добре.
- Добре.
- Лиса.
- Хей.
- Лиса.
- Хей.
- Ето.
- О, не.
- Не.
Не трябва да сме тук.
Това е добре.
Не трябва да сме тук.
- Сега си с мен.
Разкажи ми за другите.
Само ние сме.
- Ами Алекс?
- Взех диамантите.
Можем да направим сделката.
- Добре.
Вземи ги и ела вътре с мен вътре.
- Пусни ме.
- Ти си добре.
- Пусни ме.
- Ти си добре.
- Добре.
Не можем да останем тук.
Тук ще ти е добре.
- Хайде, татко.
Да се махаме от тук.
Казах ти, тук сме добре.
Не можем да останем тук.
- Тук сме добре!
- Татко, моля те!
- Добре сме!
Моля те изслушай ме!
- Хей!
Татко, трябва да ти кажа...
- Ще спреш ли!
По дяволите, просто спри поне веднъж.
Можеш ли -- хей, знаеш ли какво Лиса?
Щастлив съм, че не си наранена, наистина.
Но понякога си като шибан кошмар, с който трябва да се справя.
Винаги ме съм с теб.
И така, ще те попитам само веднъж,
би ли направила каквото ти кажа?
Само веднъж и след това, когато купувачът се появи, всичко това ще...
приключи.
Сега ми кажи какво стана с Алекс.
Той нарани ли те?
- Не.
Не толкова, колкото тя.
- Какво?
Ако е една от нас, защо избяга?
- Не е така, ясно?
Знам защо Алекс направи това.
Не е това, което си мислите.
Лиса, не ме интересува защо Алекс направи това, ясно?
Той открадна от нас, от всички ни.
И ще трябва да си плати.
Той не е лош човек.
- Аз съм.
Ако всички сме тук, когато купувачът се появи , всички отиваме в затвора.
Това са пълни глупости, защото аз
се уверих, че никой не знае за това място.
Никой не знае, че сме тук.
Тате, казвам ти истината.
Полицаите вече знаят.
- Защо?
Би ли ми казала?
- Хей, Хей.
- Хей.
- Ела тук.
- Чакай, спри!
- Арестувана си.
Ръцете зад гърба.
- Арестувана си.
Дай ми шибано име!
- Така че, да.
Който остане да сключи сделката , ще лежи дълго време.
- Ти си плъх!
Ти ги доведе до нас!
- Добре.
- Чакай.
Исусе, почакай.
- Недей.
Ще те помоля само веднъж, Лиса.
Просто трябва да знам дали това е вярно.
- Лиса.
- Съжалявам.
Не знаех какво друго да направя.
- Не си знаела.
Не си знаела какво друго да направиш и затова
си ни предала.
Ние трябва да платим за твоето наказание.
Чувствам се виновна това.
Чувстваш се виновна?
- Да.
Да, чувстваш ли се виновна?
- Да.
Дали защото си шибана наркоманка,
която не може да се контролира?
Направих всичко това за теб.
Всичко това е за теб.
- Шибана наркоманка.
Никога не си могла да живееш без наркотици, нали?
- Можеш ли?
Знаеш, че съм такава заради теб.
Заради теб, татко!
Мама си отиде!
- Тя си отиде.
Ти направи всичко възможно, за да ме отблъснеш.
И вече няма значение, татко,
защото ченгетата са на път.
- Не разбираш ли?
Ченгетата са на път.
Трябва да се измъкнем.
- Млъкни!
- Така.
- Бъди силна.
- Ще се оправиш.
- Не мърдай.
- Съжалявам.
О, ти ли си, Алекс?
Искам да кажа, наистина ли съжаляваш, защото,
всичко стана заради теб.
- Ти го направи.
Тя те мразеше по дяволите.
Знаеш това, нали?
- Добре.
- Майната ти!
Съжалявам за това, човече.
- Мръдни.
Премести се по дяволите.
Затвори вратата.
Слушай, добре.
Дръж се прилично и ще те заведа в болница.
- Съгласен?
- Съгласен.
Приятели ли сме сега?
- Предполагам.
Най-добри приятели?
Най-добрите приятели удрят доста силно.
Ти ме простреля, човече.
Да се махаме от тук.
Какво по дяволите?
- Мърдай.
- Какво е това?
- Къде е Трент?
- Ти ли си купувачът?
Имаш ли диамантите?
- Да, разбира се.
- Отлично.
По-важното е ...
Да, и ще ги задържа.
Ой, жив ли си още?
- Още мърдам.
Да се махаме от тук.
- Добре.
- При докторите, нали?
- При докторите.
- В болницата.
- При докторите.
Не мърдай по дяволите.
Както се разбрахме.
Всичко наред ли е?
- Приятен ден.
И нещо друго, което трябва да знам, преди да отидем на лекар?
Това ще ни стигне за цял живот на пържени картофи, приятел.
- Да.
Превод - Иво Иванов Тодоров netmen@mail.bg